Слобідський районний суд міста Харкова 
Номер провадження 1-кп/641/32/2026 	Справа № 641/9223/25 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора – ОСОБА_2 ,
обвинуваченої – ОСОБА_3 ,
законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 ,
секретаря – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221150001102 від 16.10.2025 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Сніжне Донецької області, не працюючої, із середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, на утриманні має одну малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 150-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , яка не має постійного джерела доходу та офіційного місця роботи, негативно впливаючи на підростаюче покоління, заподіюючи шкоду його духовно-моральному благополуччю, ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання дітей, порушуючи умови нормального розвитку та виховання свого малолітнього рідного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою покращення свого матеріального становища, діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, маючи злочинний умисел на особисте збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, та усвідомлюючи, що ОСОБА_4 є малолітнім, у період із липня 2025 року по 06 листопада 2025 року, маючи безпосередній психологічний вплив на сина, оскільки проживає разом з ним та приймає участь у його вихованні, проводила останнього до парковки гастро-пабу «Зорі», що розташований за адресою: м. Харків, Садовий проїзд, 2/16, та порушуючи умови нормального розвитку та виховання малолітнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи наслідки, та бажаючи їх настання, даючи усні вказівки, поради, систематично у зазначений період часу, використовувала свого рідного малолітнього сина ОСОБА_4 для заняття жебрацтвом, тобто систематичного випрошування грошей, речей, інших матеріальних цінностей у сторонніх осіб.
Враховуючи ступінь родинних відносин, спорідненості між малолітнім потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також характер вчинювальних дій останньої відповідають критеріям, визначеним у ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дане кримінальне правопорушення належить до кримінальних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством. 
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 150-1 КК України, визнала повністю, пояснила, що має статус внутрішньо-переміщеної особи, проживає разом із своїм рідним сином ОСОБА_4 в орендованій квартирі, за адресою АДРЕСА_3 , який знаходиться неподалік гастро-пабу «Зорі». Офіційно не працевлаштована, дохід сім`ї складався з тимчасових заробітків. Працювала сама на себе на «Комунальному ринку», продавала зелень, а після обіду працювала у сестри в магазині продавцем. Син прохав купляти смаколики та інше, але грошей, які вона заробляла, не вистачало, тому в період часу з липня 2025 року по листопад 2025 року, її малолітній син ходив до парковки гастро-пабу «Зорі», де читав вірші ОСОБА_7 , за що люди давали йому гроші. Пояснила, що декілька разів ходила із сином, слідкувала за ним та чекала його неподалік парковки на лавочці, потім, коли син повертався до неї із грошима, отриманими від людей, йшли до супермаркету та купували йому різні ласощі, декілька разів син давав їй гроші на продукти харчування додому. 
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 пояснила, що дитина на теперішній час перебуває у патронатній родині. Хлопчик пояснював, що мама знала, що він ходить розповідати вірші на парковку до гастро-пабу «Зорі», декілька разів супроводжувала його та чекала неподалік на лавочці, а він в той час знаходився на парковці біля гастро-пабу та читав вірші, за що отримував від людей гроші, оскільки в сім`ї грошей не вистачало.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочині), і судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції - роз`яснивши обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_3 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення (злочину) в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у використанні батьками малолітньої дитини для заняття жебрацтвом (систематичного випрошування грошей, речей, інших матеріальних цінностей у сторонніх осіб), тобто кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 150-1 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд не враховує як окрему обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебуває у сімейних відносинах, оскільки ця ознака вже врахована в диспозиції статті як кваліфікуюча - вчинення батьками.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також бере до уваги, що обвинувачена має на утриманні малолітнього сина, який на теперішній час перебуває у патронатній родині, офіційно не працевлаштована, сім`я матеріально забезпечена за рахунок тимчасового заробітку, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, суд враховує, що, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 150-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів. Також, суд враховує позицію прокурора, який просив призначити покарання за ч. 1 ст. 150-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі, із застосування положень ст. 75 КК України строком на 2 роки.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченої, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Разом з тим, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку щодо можливості виправлення обвинуваченої без відбування покарання, застосувавши до неї положення ч.1 статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Арешт майна не застосовувався.
Судові витрати, цивільний позов – відсутні.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувався, тому вказане питання судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 150-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на ОДИН рік.
На підставі ч.1 ст.75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку ОДИН рік, не вчинить нового злочину й виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , в даному кримінальному провадженні не застосовувався, тому вказане питання судом не вирішується.
Речові докази:
- компакт-диски DVD-R, з відеозаписом з боді-камер працівників УПП та з відеозаписом з камер відеоспостереження гастро-пабу «Зорі», що знаходиться в кримінальному провадженні, зберігати протягом всього часу його зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя -   	ОСОБА_1