Справа № 991/2401/26
Провадження № 1-кс/991/2420/26

УХВАЛА
про відмову у задоволенні скарги

19 березня 2026 року 	місто Київ	

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

(1) Зміст поданої скарги
17.03.2026 до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга.
З її змісту вбачається, що заявник 10.03.2026 засобами електронного зв`язку (через мережу Інтернет) звернувся до Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) із заявою про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
У цій заяві він повідомляв про вчинення уповноваженими особами Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 (Зловживання владою або службовим становищем) та ст. 382 (Невиконання судового рішення) Кримінального кодексу України (далі - КК України), що полягали у злісному невиконанні Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14.01.2026 у справі № 757/45311/25-к з мотивів кругової поруки та приховування злочинів службових осіб ДБР.
Уповноважені особи НАБУ грубо проігнорували безальтернативні вимоги КПК щодо внсення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР). 
16.03.2026 на його електронну адресу надійшов лист НАБУ вих. № 112-294/8952, відповідно до якого, заява була отримана та зареєстрована 11.03.2026 за № М-3245. Проте, у цьому ж листі НАБУ фактично відмовило у внесенні відомостей до ЄРДР, посилаючись на нібито відсутність ознак кримінальних правопорушень, які підслідні НАБУ та достатніх правових підстав.
Така позиція уповноважених осіб НАБУ є абсолютно незаконною. Вважає таку бездіяльність уповноважених осіб НАБУ протиправною та такою, що грубо порушує його конституційні права на доступ до правосуддя та захист від протиправних посягань.
А тому, заявник просить визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 10.03.2026 (зареєстрованої в НАБУ 11.03.2026 за № М-3245); зобов`язати уповноважену особу НАБУ невідкладно внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі його заяви від 10.03.2026 та розпочати досудове розслідування.
(2) Позиції учасників провадження
Заявник ОСОБА_5 у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Вказав, що він звернувся до НАБУ з заявою в якій виклав доводи щодо вчиненого, на його думку, кримінального правопорушення. Відомості за його заявою повинні були бути внесені до ЄРДР. Однак, їх внесено не було, що є бездіяльністю уповноваженої особи НАБУ.
Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, причини неприбуття не повідомив.
З урахуванням положень ч. 3 ст. 306 КПК, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для її розгляду.
(3) Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при вирішенні скарги
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК).
Чинний КПК закріплює наступну процедуру початку досудового розслідування. Так, слідчий, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР (ч. 1 ст. 214 КПК).
Крім цього, відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З аналізу вказаних норм вбачається обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення. При цьому, варто наголосити, що передбачена чинним КПК процедура внесення відомостей не свідчить, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, а передбачає те, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити оцінку викладених у заяві відомостей, а необхідно перевірити зміст самої заяви.
Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у заяві має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).
У випадку, якщо зі змісту заяви про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ній, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі заяви не мають вноситися до ЄРДР.
Разом з тим, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (стаття 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК.
Реалізуючи функцію судового контролю, слідчим суддею досліджено подані скаржником матеріали.
Установлено, що ОСОБА_5 звернувся до НАБУ з заявою про кримінальне правопорушення від 10.03.2026.
У ній він вказав, що 04.09.2025 він подав до Офісу Генерального прокурора заяву (вх. № 225091-25) про вчинення кримінального правопорушення слідчими Державного бюро розслідувань, які умисно не виконували ухвалу суду. Уповноважені особи ОГП, діючи в інтересах працівників ДБР (з мотивів кругової поруки та приховування злочинів колег з іншого правоохоронного органу), умисно проігнорували вимоги ст. 214 КПК та відмовилися вносити відомості до ЄРДР. Цю бездіяльність він був змушений оскаржувати в судовому порядку.
14.01.2026 слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 , після апеляційного перегляду, постановила ухвалу у справі № 757/45311/25-к (провадження № 1-кс-14565/26). Нею зобов`язано уповноважених осіб ОГП внести до ЄРДР відомості із заяви ОСОБА_4 від 04.09.2025 за вх. № 225091-25 про вчинення кримінального правопорушення, розпочати досудове розслідування.
Однак, станом на день подання цієї заяви судове рішення умисно не виконується.
Такі дії уповноважених прокурорів ОГП свідчать не просто про процесуальну помилку, а про корупційний прояв зловживання владою (ст. 364 КК України). Прокурори ОГП використовують свою владу всупереч інтересам правосуддя з метою одержання неправомірної вигоди для третіх осіб, а саме: убезпечення службових осіб ДБР від кримінального переслідування. Цей саботаж відбувається у формі умисного невиконання судового рішення (ст. 382 КК України).
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя доходить висновку, що у заяві не міститься конкретних фактичних відомостей та обставин відомих заявнику, що вказували або могли б свідчити про вчинення тих злочинів, про які йдеться у ній.
Заявник у своїй заяві робить лише голослівні припущення, які ґрунтуються на його суб`єктивній оцінці, оскільки злочинність дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, ґрунтуються на абстрактних доводах та мають характер припущення про можливе існування певних обставин, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
Слідчий суддя звертає увагу, що внесення до ЄРДР відомостей щодо ймовірного вчинення злочинів в умовах, коли така інформація не може бути відповідним чином перевірена, не відповідає завданням кримінального законодавства та кримінального провадження. А тому, абстрактні відомості не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі конкретних та достатніх фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення.
У протилежному випадку, це б призвело до розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення. Як наслідок, це б не дозволило концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень. Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені у статті 2 КПК.
До того ж, у заяві йдеться про можливе вчинення злочину передбаченого ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб).
Об`єктивна сторона цього злочину має три обов`язкові ознаки: діяння (тобто використання влади чи службового становища, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта); наслідки (тобто певна завдана шкода); причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Заявник ані в заяві, ані в судовому засіданні не зміг обґрунтувати, які ж саме наслідки було завдано внаслідок нібито вчинення цього злочину, для кваліфікації діянь за статтею 364 КК України.
Водночас, фактично в заяві йдеться про невиконання судового рішення, кримінальна відповідальність за яке передбачено ст. 382 КК України.
При цьому, заявник звернувся до НАБУ, яке у цьому випадку не є належним суб`єктом, уповноваженим на внесення відомостей до ЄРДР за фактом невиконання судового рішення.
З урахуванням того, що у заяві не зазначено достатніх відомостей, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя доходить висновку, що подана скарга є необґрунтованою. Отже, вона не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, слідчий суддя постановив:

- відмовити у задоволенні скарги заявника ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду впродовж п`яти днів з дня отримання її копії.
Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя         ОСОБА_1