УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/6921/24 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Павицької Т.М., Галацевич О.М.,
за участі секретаря судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/6921/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. у м.Коростені,
в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути кредитну заборгованість на суму 170 520 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) в розмірі 24 500 грн, заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 116 620 грн, заборгованості за процентами, нарахованими позивачем за 60 календарних днів – 29 400 грн, а також вирішити питання судових витрат, стягнувши судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 10 000 грн.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 29 вересня 2023 року між ТзОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладений договір №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТзОВ "Лінеура Україна" зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в сумі 24 500 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з п.1.3 договору строк кредиту 360 днів: із 29 вересня 2023 року по 23 вересня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1 договору, ТзОВ "Лінеура Україна" надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТзОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит у сумі 24 500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення". Відповідач, оформлюючи договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, здійснив всі необхідні дії, викладені в розділі 2 «Процедура укладання електронного кредитного договору» позовної заяви, що визначені розділом 6 «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна», та уклав кредитний договір. Відповідно до реквізитів договору №4020786 від 29 вересня 2023 року відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M531». За таких обставин, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. Враховуючи зазначене, договір між первісним кредитором та відповідачем укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України. ТзОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою та позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулося через систему iPay.ua на підставі укладеного договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення". ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення" надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02 жовтня 2012 року) та отримало ліцензію Національного банка України. За інформацією в листі ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення", відповідно до зазначеного договору №4020786 успішно були перераховані грошові кошти у сумі 24 500 грн на платіжну картку. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 травня 2024 року ТзОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №24/05/2024 за плату відступило, а ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до п.1.3 договору факторингу №24/05/2024 від 24 травня 2024 року, ТзОВ Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів із дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер. На виконання вимог ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п.1.3 договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024, листом №2910 від 01 липня 2024 року ТзОВ «Лінеура Україна» повідомило ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» про те, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами до яких передані новому кредитору - ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», проінформовано про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень. Ураховуючи зазначене вище, відповідача належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Отже, до ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача. Враховуючи норми чинного законодавства України, зазначені вище, та те, що за договором факторингу №24/05/2024 від 24 травня 2024 року до ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, вимоги позивача до відповідача є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню у сумі 24 500 грн. У пункті 1.1 договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024 зазначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до умов строк дії п.1.3 договору №4020786 строк кредиту 360 днів: із 29 вересня 2023 року по 23 вересня 2024 року. Станом на дату укладання договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024, строк дії договору №4020786 від 29 вересня 2023 року не закінчився. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» у період із 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року (60 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 29 400 грн (розрахунок заборгованості ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» додається): 24 500 грн* 2% = 490 грн*60 к.д. = 29 400 грн. У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3 договору №4020786 від 29 вересня 2023 року, а тому заборгованість із нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 146 020 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 116 620 грн, проценти нараховані ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» у сумі 29 400 грн). 

За рішенням від 25 листопада 2024 року №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (скорочена назва ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.125-126).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ФК "Фінтраст Капітал" 170 520 грн заборгованості за договором від 29 вересня 2023 року №4020786, судові витрати в сумі 2 422,40 грн зі сплати судового збору та 3 000 грн за надання професійної правничої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги, зокрема, аргументовані тим, що позивач надав до суду копію договору №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року, укладеного первісним кредитором, та копію договору факторингу №24/05/2024 від 24 травня 2024 року між первісним кредитором та позивачем про відступлення права грошової вимоги. Разом із тим, позивач, до якого перейшло право вимоги за договором факторингу, не надав суду достатніх та достовірних доказів перерахування коштів ОСОБА_1 первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна». Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» не підтвердило перерахування коштів первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна». На запит суду АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що інформація про платника відсутня. ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» листом повідомило про відсутність інформації про особу, яка перерахувала кошти, відсутність інформації про підставу перерахування коштів. Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження існування заборгованості. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтвердили наявність заборгованості за договором №4020786. Суд першої інстанції, як на підставу наявності боргу, посилається на розрахунок заборгованості, проведений позивачем та на внесення ним персональних даних до реєстру боржників. Матеріалами справи не підтверджено юридичний факт укладення договору в електронному вигляді, з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документа та із зазначенням обов`язкових реквізитів електронного документа. Договір №4020786 був укладений первісним кредитором ТзОВ «Лінеура Україна» з порушенням вимог законодавства, є нікчемним, який не породжує юридичних наслідків, що тягне за собою нікчемність договору факторингу з ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», тому до них мають застосовуватися правові наслідки нікчемного правочину. Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував та не надав належну оцінку дотриманням первісним кредитором законів України щодо форми договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, щодо істотних умов договору, щодо електронного підпису. Суд не звернув увагу та не врахував при ухваленні рішення, що у матеріалах справи відсутня його ( ОСОБА_1 ) письмова згода. Надання фінансових послуг на підставі нікчемного кредитного договору є порушенням прав споживача, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень абзацу другого частини другої ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) інші платежі, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Проте, позивач заявив вимогу про стягнення непропорційно великої суми процентів, штрафів. Окрім того, частиною четвертою та п`ятою ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Договір №4020786 є нікчемним, що не породжує юридичних наслідків і як наслідок відсутність у позивача правових підстав стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та договором факторингу. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Оскільки у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року визначено не один строк кредитування та не одну процентну ставку кредиту, то необхідно слова договору тлумачити проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Не повинні включатися у договори із споживачем умови, які є несправедливими, коли всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Має підтримуватися на засадах пропорційності розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Споживачу бракує знань та для нього існує ризик помилитися. Первісний кредитор, скориставшись його ( ОСОБА_1 ) необізнаністю, відсутністю знань у банківській та кредитній системі, встановив у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року умови, що є вкрай невигідні для нього, а держава забезпечує особливий захист споживача – більш слабкого суб`єкта економічних відносин. Отже, вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищеними, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Надання послуг у фінансовій галузі не має здійснюватися за допомогою обману споживача. Суд першої інстанції стягнув непропорційно велику суму процентів за невиконання зобов`язань за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року, зважаючи на те, нарахування жодних процентів є неправомірним, адже гроші надійшли від невідомої особи і у нього (скаржника) не було можливості встановити їх призначення та особу платника. Він не порушував питання визнання недійсним договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року або окремих його положень, оскільки вважає, що позивач не довів існування належним чином оформленого договору між первісним кредитором та ним, а також не надав доказів перерахування йому первісним кредитором коштів, а тому переконаний, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту є нікчемним, який не породив юридичних наслідків, а тому відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту та за договором факторингу.

Позивач правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання сторони або їх представники не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.205-206,209-210,213). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Додатково відповідач ОСОБА_1 викликаний через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.210). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Положеннями ст.639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 лютого 2026 року в справі №758/14925/23 дійшов висновку про те, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим електронним підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.

Використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.

Згідно з п.6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20, суд, встановивши, що оспорювані позивачем відповідні кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. 

Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога частини першої ст.207 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до п.п.1,6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частиною третьою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною шостою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» врегульовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 29 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 (клієнтом) укладений договір №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТзОВ "Лінеура Україна" зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24 500 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, передбачені договором.

Також за взаємною згодою сторони погодили наступні умови договору. Згідно із п.1.3 договору строк кредиту - 360 днів, тобто із 29 вересня 2023 року по 23 вересня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

У відповідності до п.п.1.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства. 

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитися з обов`язковою інформацією про товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, паспортом споживчого кредиту та відповідним примірним кредитним договором, що розміщені на веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому, він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредиту. Без такого підтвердження (проставлення відповідної відмітки), у відповідача ОСОБА_1 була б відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/вкладку інформаційно-реєструючої електронної системи товариства для подальшого оформлення кредитного договору.

Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем ОСОБА_1 договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М531 29 вересня 2023 року 22:31:42.

Згідно з п.п.1.4.1 п.1.4 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 2% у день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.

За положеннями п.п.1.4.2 п.1.4 знижена процентна ставка становить 0,50% у день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 29 жовтня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невиконання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Розмір процентів за користування кредитними коштами протягом строку дії договору, може бути змінений у бік зменшення для клієнта у випадку та на умовах, визначених в п.п.1.4.2 договору, зокрема, у випадку отримання клієнтом знижки на стандартну процентну ставку. Якщо клієнт не отримав індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку відповідно до програми лояльності, цей підпункт договору до клієнта не застосовується (п.п.1.4.3. п.1.4 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту). 

Відповідно до пункту 1.5 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30 341,06% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 9 664,43% річних. 

Пунктом 1.6 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 200 900 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 189 875 грн.

У пунктах п.2.1 та 2.5 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту сторони погодили, що ТзОВ "Лінеура Україна" надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок ОСОБА_1 за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . Цю картку відповідач особисто вказав під час укладання договору. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п.9.7.1 пункту 9.1 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами), в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направлення клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений у цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. 

Підписанням договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі, й на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна» (п.п.9.9 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту), які розміщені на веб-сайті. Повністю приймаючи умови цього договору відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.

Додатком №1 до вказаного договору погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати.

Крім того, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), підписаний ОСОБА_1 29 вересня 2023 року 22:30:35 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М531, в якому містяться аналогічні умови щодо суми кредиту, строку кредитування та процентів за користування коштами. 

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 20020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19.

Із системного аналізу п.6 частини першої ст.3, частин першої, третьої, четвертої, сьомої та дванадцятої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» випливає, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. 

Як вже зазначалося вище, договір №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 29 вересня 2023 року електронним підписом із одноразовим ідентифікатором М531, на підтвердження позову суду надана копія зазначеного вище договору, а тому, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про укладеність вказаного вище договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги з цього приводу ґрунтуються на позиціях, які не можна вважати релевантними до спірних правовідносин. 

Окрім того, за приписами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 виснувано, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникають внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Зазначений договір або його окремі частини, зокрема, щодо строку кредитування, процентів за користування коштами, недійсним або недійними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному ст.204 ЦК України.

Визнавати нікчемний правочин недійсним потреб немає. Посилання в апеляційній скарзі на те, що правочин є нікчемним в силу закону не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому також не змінюють висновків суду першої інстанції щодо його дійсності та створення ним для сторін юридичних наслідків.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 уклав із ТзОВ «Лінеура Україна» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями та підписав такий у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором М531), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, ТзОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 24 500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується копією листа платіжного провайдера - ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення» від 31 травня 2024 року №2435-3105 (а.с.19). Відповідач здійснив всі необхідні дії, викладені в розділі 2 «Процедура укладання електронного кредитного договору» позовної заяви, що визначені розділом 6 «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна», та уклав договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до реквізитів договору №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором « M531». За таких обставин, відповідач має примірник оригіналу договору №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта мав лише відповідач ОСОБА_1 .

Ураховуючи зазначене, не спростований той факт, що договір між первісним кредитором та відповідачем укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України. ТзОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою та позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, не може формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулося через систему iPay.ua, на підставі укладеного договору про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року між «Лінеура Україна» та ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення".

ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення" надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02 жовтня 2012 року) та отримало ліцензію Національного банка України. За інформацією в листі ТзОВ "Універсальні Платіжні Рішення", відповідно до зазначеного договору №4020786 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 24 500 грн на платіжну карту.

Також у матеріалах справи міститься лист АТ КБ «ПриватБанк» від 07 березня 2025 року №20.1.0.0.0/7-250228/83216, яким підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 29 вересня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 24 500 грн (а.с.155).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності інформації про платника коштів є безпідставними, приймаючи до уваги у сукупності листи ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31 травня 2024 року №2435-3105 та АТ КБ «ПриватБанк» від 07 березня 2025 року №20.1.0.0.0/7-250228/83216, які без жодного сумніву спростовують доводи апеляційної скарги про ґрунтування судом першої інстанції доказування на припущеннях. 

Із огляду на викладене вище, відсутні підстави для відмови у позові через те, що подані позивачем докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку та й чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язки щодо доказування. 

Натомість, відповідач не надав доказів того, що на його картку НОМЕР_2 не були перераховані грошові кошти у розмірі 24 500 грн, зокрема, виписки по зазначеному картковому рахунку на підтвердження обставин незарахування кредитних коштів на його рахунок.

За таких обставин, факт отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту є доведеним та сумнівів у колегії суддів не викликає. 

Натомість, відповідач ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань не виконав, оскільки у матеріалах відсутні докази щодо повернення коштів у повному обсязі та сплати за користування коштами процентів, які підлягали нарахуванню у межах строку кредитування за умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Ураховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 травня 2024 року ТзОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №24/05/2024 за плату відступило, а ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал», набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до п.1.3 договору факторингу №24/05/2024 від 24 травня 2024 року ТзОВ Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер.

На виконання вимог ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п.1.3 договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024, листом від 01 липня 2024 року №2910 ТзОВ «Лінеура Україна» повідомило ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» про те, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами до яких передані новому кредитору - ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», проінформовано про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень. Враховуючи зазначене вище, відповідач належним чином повідомлений про відступлення права вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року. Крім того, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавлений обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Матеріали справи не містять доказів про погашення відповідачем заборгованості перед первісним кредитом. 

Отже, до ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», правонаступником якого є позивач, відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12. 

Відповідно до розрахунків заборгованості за договором №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 має борг у сумі 170 520 грн, який складається із: 24 500 грн – тіла кредиту; 116 620 грн – процентів за користування кредитом за період із 29 вересня 2023 року по 23 травня 2024 року, які нараховані первісним кредитором; 29 400 грн – процентів за користування кредитом за період із 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року, які нараховані позивачем.

Проценти за користування кредитом нараховані згідно з умовами договорів про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року і факторингу, які або їх окремі частини, що стосуються строку кредитування та процентів за користування кредитом, у судовому порядку недійсними не визнавалися. Проценти за користування кредитом також нараховані у межах строку кредитування, який становить із 29 вересня 2023 року по 23 вересня 2024 рік. 

Відповідачем розрахунки, додані позивачем до позовної заяви, не спростовані.

Закон України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, а договір №4020786 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладений 29 вересня 2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом, а тому доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин частини п`ятої ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», за нормами якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, є безпідставними. 

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що умови договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту обмежують права відповідача ОСОБА_1 , як споживача, порівняно з правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Також доводи апеляційної скарги не містять беззаперечних аргументів із приводу того, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2023 року був би укладений з порушенням вимог частини першої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, що діяла на час укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За таких обставин, не можна стверджувати про нікчемність окремих умов договору та самого договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладений 29 вересня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048,1054,1056-1 ЦК України, умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту та вони не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні п.5 частини третьої ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів звертає увагу на те, що ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлені підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою вказаної статті.

Відповідно до п.5 частини третьої ст.18 закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, ця норма стосується вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу), яка у цьому випадку не нараховувалася.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 20019 року в справі №638/2304/17 зроблений висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлення.

Разом із тим, як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 не заявляв вимог про визнання недійним договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, у зв`язку з його невідповідністю вимогам Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування».

За таких обставин, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на порушення позивачем ст.18 Закону України «Про захист прав споживачі», оскільки відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, первісним кредитором та позивачем правомірно нараховані проценти за користування кредитом у межах строку кредитування та за погодженою процентною ставкою. 

Підсумовуючи викладене вище, відповідно до розрахунків заборгованості, правильність яких відповідачем у спосіб, передбачений законом не спростована, доведено наявність кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТзОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в сумі 170 520 грн, яка складається із: 24 500 грн – тіла кредиту; 116 620 грн – процентів за користування кредитом за період із 29 вересня 2023 року по 23 травня 2024 року, які нараховані первісним кредитором; 29 400 грн – процентів за користування кредитом за період із 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року, які нараховані позивачем.

Заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована первісним кредитором та позивачем, зменшеною колегією суддів апеляційного суду бути не може, виходячи із юридичної природи складових заборгованості, оскільки йдеться не про неустойку та не про відповідальність за порушення грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України, а про проценти за користування кредитними коштами в сумі 24 500 грн, які наразі так і не повернуті. Інших обставин, які б мали істотне значення для зменшення процентів за користування кредитом до тіла кредиту, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, також не встановлено.

Підсумовую викладене встановлено та матеріалами справи (належними та допустимими доказами) доведено, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладений між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі, цей договір не можна вважати нікчемним, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту або його окремі частини не визнано у судовому порядку недійсними, кредитні кошти в сумі 24 500 грн відповідачем отримані та не повернуті, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладений до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», право вимоги на законних підставах перейшло до позивача, проценти за користування кредитними коштами правомірно нараховані первісним кредитором та позивачем за умовами правочинів та у межах строку кредитування і вони за юридичною природою не є неустойкою або відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом відповідачем жодними доказами не спростований. Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції про обґрунтованість задоволення позову в повному обсязі не спростовують. 

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення позивачем наявності підстав для стягнення із відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Отже, рішення суду першої інстанції залишається без змін, оскільки ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: