СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3275/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І. 
за участю представників сторін,
позивача - не з`явився; 
відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» (вх. №171Х) 
на рішення господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі № 922/3275/25, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Ємельянова О.О.) повний текст якого складено 09.01.2026 року
за позовом 	Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейнбоу Хай Технолоджи», місто Київ 	
до 	Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар», місто Харків 	
про	стягнення коштів 	

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі у позові відмовлено частково; стягнуто з Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» (61070, м. Харків, вул. Рудика, буд.8, ЄДРПОУ 14308730) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейнбоу Хай Технолоджи» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 62, корпус А, оф.46, ЄДРПОУ 39991510) 1 786 989,68 грн. суми основного боргу за договором поставки, 175 124,98 грн. - суми інфляційних нарахувань, 219 983,20 грн. - 3% річних, 26 185,17 грн. – судового збору; в частині стягнення 3% річних у розмірі 143 093,03 грн., судових витрат за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 81 500, 00 грн. – відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Державне науково-виробниче підприємство «Об`єднання Комунар» звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему «Електронний Суд» з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне.
Апелянт вважає, що оскаржуване прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, а також на підставі неналежної оцінки доказів, що мають значення для правильного вирішення спору. 
За твердженням апелянта, надані позивачем видаткові накладні не підтверджують факту передачі товару відповідачу, оскільки не містять підпису уповноваженої особи відповідача та відбитка печатки підприємства, що, на думку апелянта, не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів. 
Апелянт посилається на положення законодавства про бухгалтерський облік, відповідно до яких первинні документи повинні бути підписані особисто уповноваженими особами, а їх оформлення є підставою для підтвердження факту здійснення господарської операції. На думку апелянта, надані позивачем документи не відповідають цим вимогам. 
Апелянт зазначає, що відповідно до умов договору поставки позивач був зобов`язаний надати відповідачу рахунок-фактуру, який є підставою для здійснення оплати за поставлений товар. Ненадання такого рахунку, на думку апелянта, свідчить про передчасність заявлених позовних вимог.
Отримані комплектуючі були використані для виготовлення спеціальних приладів, які повинні були бути поставлені підприємству АТ «Мотор Січ», однак після початку повномасштабного вторгнення та запровадження обмежень на експорт продукції подвійного призначення зазначене підприємство не забрало виготовлену продукцію, яка наразі знаходиться на складі відповідача. У зв`язку з цим відповідач неодноразово звертався до АТ «Мотор Січ» щодо погашення заборгованості та отримання виготовлених приладів, однак це питання на даний час не вирішене.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. 
02.02.2026 на адресу суду від апелянта надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжну інструкцію № 210 від 02.02.2026 року про доплату судового збору у розмірі 0,01 грн. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» на рішення   господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі № 922/3275/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу №922/3275/25 до розгляду на  « 04» березня 2026 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3275/25.
05.02.2026 на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/3275/25. 
17.02.2026 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Також, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000, 00 грн. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будь яких інших доказів у підтвердження викладених у відзиві обставин, відповідачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України надано не було, а самі лише посилання відповідача на обставини без надання до суду належних та допустимих доказів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми боргу.
У судове засідання 04.03.2026  представники сторін не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача та відповідача про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача та відповідача. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
Як зазначає позивач, 22.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейнбоу Хай Технолоджи» (позивач, постачальник) та Державно науково-виробничим підприємством «Об`єднання Комунар» (відповідач, покупець) укладено договір поставки №301/05Д.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання. Договір діє протягом одного року з моменту його підписання в частині поставки товару, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо жодна із сторін по закінченню дії договору не заявить про його припинення, він вважається пролонгованим терміном на 1 рік (пункти 8.1. - 8.3. договору).
Пунктом 1.1. договору, сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця комплектуючі вироби, обладнання, матеріали і т.п. відповідно до видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість у строки і на умовах. визначених цим договором. та/або будь-якими додатками до нього і рахунків.
Номенклатура, асортимент, комплектація, кількість та вартість товару вказуються у рахунках, а також у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід`ємними частинами договору (пункт 1.2. договору).
Згідно з пунктом 1.3. договору, сторони визначили, що у випадку необхідності сторони також можуть укласти специфікацію на поставку окремої партії товару, що в такому випадку також є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 2.1. договору, постачальник зобов`язується поставити товар покупцю протягом строку, вказаного в специфікації чи/або рахунку. Датою відліку строку поставки товару є день отримання постачальником попередньої оплати за товар згідно пункту 4.2. договору, якщо інше не передбачено додатковими угодами і не повинен перевищувати 90 календарних днів.
Поставка товару здійснюється на умовах EXW - м. Київ, вул. Дегтярівська, 62 згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, або перевізником Нова Пошта в м. Харків, відділення 21 (вартість доставки оплачується покупцем) (пункт 2.2. договору).
Днем поставки товару є дата передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених у пункті 2.2. цього договору та підписання представниками сторін видаткової накладної на товар. Право власності на товар і ризик випадкової загибелі або псування товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених в пункті 2.3. цього договору, що підтверджується видатковою накладною на поставлений товар. (пункти 2.3. – 2.4. договору).
Пунктом 2.6. договору сторони погодили, що в момент прийому – передачі товару належним чином уповноважений представник покупця підписує видаткові накладні на товар.
Згідно пункту 3.1. договору, ціна договору складається із сум вартості товарів, поставлених за усіма підписаними сторонами видатковими накладними або акцептованих (шляхом оплати, частикової оплати) рахунків постачальника виставлених покупцю і орієнтовна складає 1 000 000 грн. у т.ч. ПДВ 166 666,67 грн. Розрахунки за договором здійснюються в національній валюті – гривні.
Відповідно до пункту 4.1. договору, сторони погодили, що для здійснення покупцем оплата за цим договором постачальник виставляє покупцю рахунки, які складаються на підставі замовлення покупця на товар. Оплата поставленого товару здійснюється в національній валюті - гривні шляхом безготівкового переказу грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, вказаний у рахунку.
Пунктом 4.2. договору визначено, що форма розрахунків - попередня оплата 50 % вартості товару протягом трьох робочих днів з дати виставлення рахунку на оплату. Остаточний розрахунок 50 % вартості товару повинен бути здійснений протягом 10 банківських днів з дня отримання продукції замовником. Допускається відвантаження без передоплати з погашенням заборгованості протягом 60-90 календарних днів.
Датою оплати за договором с день надходження належної суми платежу на поточний рахунок постачальника (пункт 4.3. договору).
За погодженням сторін можлива часткова передоплата кожного рахунку покупцем і оплата повної вартості в додатково погоджений сторонами термін (пункт 4.8. договору).
Як зазначає позивач, останнім протягом жовтня-листопада 2021 було поставлено товар на загальну суму 2 133 323,82 грн. за видатковими накладними та рахунками - фактурами, а саме: ВН №1538 від 22.10.2021 на суму 142 467,84 грн.; ВН №1616 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн.; ВН №1617 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн.; ВН №1621 від 04.11.2021 року на суму 655 640,10 грн.; ВН №1631 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн.; ВН №1632 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн.; ВН №1636 від 09.11.2021 на суму 44 547,60 грн. та рахунками: №14058 від 22.09.2021 на суму 852 484,14 грн., №14268 від 21.10.2021 на суму 645 334,14 грн., №14269 від 21.10.2021 на суму 645 334,14 грн.
Проте, відповідачем в порушення умов договору, оплату за поставлений позивачем товар було здійснено частково, а саме 346 334,14 грн., про що свідчать платіжні інструкції, а саме: № 1880 від 04.04.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 2637 від 14.05.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 4901 від 12.09.2024 на суму 60 000,00 грн.; № 6201 від 02.12 2024 на суму 185 334,14 грн.; № 1466 від 02.04.2025 на суму 1 000,00 грн.
За розрахунком позивача, сума боргу становить 1 786 989,68 грн.
Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 30.07.2025, яка відповідачем залишена без задоволення.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому позивач просив стягнути з відповідача 1 786 989,68 грн. суми основного боргу за договором поставки №301/05Д від 22.10.2018, 175 124,98 грн. - суми інфляційних втрат, 363 077,13 грн. - 3% річних.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на нижче викладене.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами 22.10.2018 було укладеного договір поставки № 301/05Д.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як убачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору поставки від 22.10.2018 № 301/05Д було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 133 323,82 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи видаткові накладні, а саме: № 1538 від 22.10.2021 на суму 142 467,84 грн., № 1616 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн., № 1617 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн., № 1621 від 04.11.2021 на суму 655 640,10 грн., № 1631 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн., № 1632 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн., № 1636 від 09.11.2021 на суму 44 547,60 грн.
Відповідачем розрахунок за поставлений позивачем товар було здійснено частково, а саме на суму 346 334,14 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи платіжні інструкції, а саме: № 1880 від 04.04.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 2637 від 14.05.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 4901 від 12.09.2024 на суму 60 000,00 грн.; № 6201 від 02.12 2024 на суму 185 334,14 грн.; № 1466 від 02.04.2025 на суму 1 000,00 грн.
У зв`язку із чим, за розрахунком позивача, у відповідача наявний борг у розмірі 1 786 989,68 грн.
Апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що надані позивачем видаткові накладні не містять підпису та печатки відповідача, у зв`язку з чим не можуть підтверджувати факт передачі товару та виникнення обов`язку з його оплати.
Судова колегія з такими твердженнями не погоджується та вважає за необхідне зазначити таке.
Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що номенклатура, асортимент, комплектація, кількість та вартість товару вказуються у рахунках, а також у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід`ємними частинами договору.
Згідно з пунктами 2.3. – 2.4. договору днем поставки товару є дата передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених у пункті 2.2. цього договору та підписання представниками сторін видаткової накладної на товар. Право власності на товар і ризик випадкової загибелі або псування товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених в пункті 2.3. цього договору, що підтверджується видатковою накладною на поставлений товар.
Пунктом 2.6. договору сторони погодили, що в момент прийому – передачі товару належним чином уповноважений представник покупця підписує видаткові накладні на товар.
За змістом пункту 4.2. договору, форма розрахунків - попередня оплата 50 % вартості товару протягом трьох робочих днів з дати виставлення рахунку на оплату. Остаточний розрахунок 50 % вартості товару повинен бути здійснений протягом 10 банківських днів з дня отримання продукції замовником. Допускається відвантаження без передоплати з погашенням заборгованості протягом 60-90 календарних днів.
Вищевказане спростовує твердження відповідача, що у наданих до суду документах, що нібито підтверджують факти поставки товару, а саме в видаткових накладних та рахунках – фактурах відрізняються найменування товарів, що прописані в таблиці.
Крім того, у матеріалах справи наявні видаткові накладні а саме: № 1538 від 22.10.2021 на суму 142 467,84 грн., № 1616 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн., № 1617 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн., № 1621 від 04.11.2021 на суму 655 640,10 грн., № 1631 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн., № 1632 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн., № 1636 від 09.11.2021 на суму 44 547,60 грн., рахунки – фактури, а саме: № 14058 від 22.09.2021 на суму 852 484,14 грн., № 14268 від 21.10.2021 на суму 645 334,14 грн., № 14269 від 21.10.2021 на суму 645 334,14 грн., та платіжні інструкції щодо часткової оплати відповідачем поставленого позивачем товару, а саме: № 1880 від 04.04.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 2637 від 14.05.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 4901 від 12.09.2024 на суму 60 000,00 грн.; № 6201 від 02.12 2024 на суму 185 334,14 грн.; № 1466 від 02.04.2025 на суму 1 000,00 грн. 
У вказаних платіжних інструкціях міститься призначення платежу “оплата згідно рахунку № 1469 від 21.10.2021 за комплектуючі вироби”. Крім того, у наданих позивачем видаткових накладних міститься посилання на рахунки – фактури.
Отже, судова колегія приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов договору поставки поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 133 323,82 грн, що підтверджується видатковими накладними, наявними у матеріалах справи. 
Крім того, відповідачем здійснювалась часткова оплата поставленого товару, що підтверджується платіжними інструкціями на загальну суму 346 334,14 грн. У призначенні платежу зазначено оплату за комплектуючі вироби згідно рахунків позивача. 
Факт часткової оплати поставленого товару свідчить про визнання відповідачем наявності господарських відносин між сторонами та отримання відповідної продукції.
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт поставки товару та виникнення у відповідача обов`язку щодо його оплати.
Апелянт, також, посилається на те, що строк оплати товару не настав, оскільки позивач не надав належним чином оформлені рахунки-фактури та видаткові накладні.
Як встановлено судом, у матеріалах справи містяться рахунки-фактури та видаткові накладні, які містять посилання один на одного та підтверджують поставку товару у межах договору поставки №301/05Д від 22.10.2018. 
Разом з цим, у платіжних інструкціях відповідача міститься призначення платежу із посиланням на відповідні рахунки, що підтверджує їх отримання відповідачем.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність підстав для виникнення обов`язку щодо оплати товару не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт також зазначає, що у наданих документах нібито наявні розбіжності у найменуванні товару.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до умов договору поставки номенклатура, асортимент та кількість товару визначаються у рахунках та видаткових накладних, які є невід`ємними частинами договору.
Надані позивачем документи містять необхідні реквізити та дозволяють ідентифікувати поставлений товар, а тому доводи апелянта щодо невідповідності найменування товару є необґрунтованими. 
Крім того, апелянт зазначає, що отримані у 2021 аналогічні комплектуючі вироби останній використовував для виробництва спеціальних приладів, які повинні були бути поставлені підприємству АТ «Мотор Січ», але з початком широкомасштабного вторгнення військових формувань російської федерації і закриття кордонів для експорту продукції подвійного призначення, АТ «Мотор Січ» не забрало виготовлені прилади, які знаходяться на складі ДНВП «Об`єднання Комунар» та на теперішній час існує заборгованість АТ «Мотор Січ» перед відповідачем за відвантажені спеціальні прилади. 
Судова колегія зазначає, що відповідно до положень цивільного законодавства господарські ризики суб`єкта господарювання, у тому числі неплатоспроможність його контрагентів, не можуть бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання перед іншим суб`єктом господарювання.
Наявність або відсутність заборгованості третіх осіб перед відповідачем не впливає на обов`язок відповідача виконати свої договірні зобов`язання перед позивачем.
Станом на час розгляду справи, договір поставки № 0301/05Д від 22 жовтня 2018 чи окремі його пункти не визнано судом недійсним.
Будь-яких інших доказів у підтвердження викладених обставин, відповідачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України надано не було, а самі лише посилання відповідача на обставини без надання до суду належних та допустимих доказів, не можуть бути підставою для відмови у задоволення позовних вимог щодо стягнення суми боргу.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Отже, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.
Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 1 786 989,68 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Окрім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 175 124,98 грн. - суми інфляційних втрат, та 363 077,13 грн. - 3% річних. 
Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача 175 124,98 грн. суми інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.
У позовній заяві позивачем зазначено, що розрахунок інфляційних нарахувань становить:
- Сума інфляційних нарахувань вираховується за формулою: сума боргу * середній індекс інфляції% / 100 = Х (сума боргу з урахуванням інфляції) - сума боргу = сума інфляційних нарахувань. 
1 786 989.68(сума боргу) * 109.8(середній індекс інфляції) / 100 = 1 962 114,66 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції) - 1 786 989.68 грн (сума боргу) = 175 124,98 грн.(сума інфляційних нарахувань).
У наданому до господарського суду першої інстанції 19.12.2025 письмовому виступі у судових дебатах, позивачем зокрема зазначено, що у зв`язку із несплатою добровільно заборгованості за договором поставки №301/05Д від 22.10.2018 позивач стягує також з відповідача штрафні санкції, що і передбачено договором та законом, а саме інфляційні нарахування за період з 22.10.2018 по час подання позовної заяви 04.09.2025 за наступною формулою: Сума інфляційних нарахувань вираховується за формулою: сума боргу * середній індекс інфляції% / 100 = Х (сума боргу з урахуванням інфляції) - сума боргу = сума інфляційних нарахувань. 1 786 989.68(сума боргу) * 109.8(середній індекс інфляції) / 100 = 1 962 114,66 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції) - 1 786 989.68 грн (сума боргу) = 175 124,98 грн. (сума інфляційних нарахувань). Також, позивач стягує 3 % річних за наступною формулою: 1 786 989.68(сума боргу) * 2472(кількість днів прострочення) * 3(% річних) / 100 / 365(днів у році) = 363 077,13 грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.
У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (подібний висновок викладений, зокрема, у пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Також, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця, інфляційна складова обчислюється без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця з урахуванням цього місяця. Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується залежно від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, із застосуванням математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого сталося прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Судом апеляційної інстанції, за допомогою калькулятору ЛІГА. ЗАКОН, здійснено перевірку нарахованих позивачем інфляційних втрат у розмірі 175 124,98 грн. за вказаний період з 22.10.2018 року по час подання позовної заяви 04.09.2025 року, та встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, а саме, позивачем не вірно визначено періоди нарахування інфляційних втрат, та невірно здійснено нарахування інфляційних втрат з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4.1. договору, для здійснення покупцем оплата за цим договором постачальник виставляє покупцю рахунки, які складаються на підставі замовлення покупця на товар. Оплата поставленого товару здійснюється в національній валюті - гривні шляхом безготівкового переказу грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника, вказаний у рахунку.
У пункті 4.2. договору сторони погодили, що форма розрахунків - попередня оплата 50 % вартості товару протягом трьох робочих днів з дати виставлення рахунку на оплату. Остаточний розрахунок 50 % вартості товару повинен бути здійснений протягом 10 банківських днів з дня отримання продукції замовником. Допускається відвантаження без передоплати з погашенням заборгованості протягом 60-90 календарних днів.
З наявних у матеріалах справи видаткових накладних убачається, що позивачем було поставлено товар, а саме: № 1538 від 22.10.2021 на суму 142 467,84 грн.; № 1616 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн.; № 1617 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн.; № 1621 від 04.11.2021 на суму 655 640,10 грн.; № 1631 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн.; № 1632 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн.; № 1636 від 09.11.2021 на суму 44 547,60 грн.
А отже, судова колегія вважає, що з урахуванням пункту 4.2. договору, відповідач мав здійснити оплату товару за кожною видатковою накладною у наступні строки: за ВН № 1538 від 22.10.2021 на суму 142 467,84 грн. по 20.01.2022, прострочення з 21.01.2022; за ВН № 1616 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн. по 02.02.2022, прострочення з 03.02.2022; за ВН № 1617 від 04.11.2021 на суму 639 042, 54 грн. по 02.02.2022, прострочення з 03.02.2022; за ВН № 1621 від 04.11.2021 на суму 655 640,10 грн. по 02.02.2022, прострочення з 03.02.2022 по 04.09.2025; за ВН № 1631 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн. по 07.02.2022, прострочення з 08.02.2022 по 04.09.2025; за ВН № 1632 від 09.11.2021 на суму 6 291,60 грн. по 07.02.2022, прострочення з 08.02.2022 по 04.09.2025 по 04.09.2025; за ВН №1636 від 09.11.2021 на суму 44 547,60 грн. по 07.02.2022, прострочення з 08.02.2022 по 04.09.2025.
Натомість відповідачем здійснено часткову оплату товару на 346 334,14 грн., про що свідчать платіжні інструкції, а саме: № 1880 від 04.04.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 2637 від 14.05.2024 на суму 50 000,00 грн.; № 4901 від 12.09.2024 на суму 60 000,00 грн.; № 6201 від 02.12 2024 на суму 185 334,14 грн.; № 1466 від 02.04.2025 на суму 1 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу “оплата згідно рахунку № 1469 від 21.10.2021 за комплектуючі вироби”.
Будь-яких інших доказів у підтвердження виникнення суми боргу ані позивачем, ані відповідачем відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України надано не було.
Отже, з урахуванням часткових сплат відповідачем, та вказаного призначення платежу відповідачем у платіжних інструкціях при здійсненні часткових оплат, та встановленого вище періоду за кожною видатковою накладною, а саме за загальний період з 21.01.2022 по 04.09.2025, сума заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат у розмірі 175 124,98 не перевищує здійсненого судом розрахунку, а тому підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача нарахованих 3 % річних у розмірі 363 077,13 грн. за вказаний позивачем період з 22.10.2018 по час подання позовної заяви 04.09.2025, слід зазначити наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом апеляційної інстанції, за допомогою калькулятору ЛІГА. ЗАКОН здійснено перевірку нарахованих позивачем відповідачу 3 % річних у розмірі 363 077,13 грн. за вказаний позивачем період з 22.10.2018 по час подання позовної заяви 04.09.2025 та встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, а саме, позивачем не вірно визначено періоди нарахування 3 %, та невірно здійснено їх нарахування.
При цьому, судом вище було встановлено вірні періоди виникнення заборгованості за кожною видатковою накладною із урахуванням часткових оплат відповідачем та вказаного призначення платежу відповідачем у платіжних інструкціях при здійсненні часткових оплат, у зв`язку з чим встановлено, що обґрунтованою є суму 3 % річних у розмірі 219 983,20 грн., в частині стягнення 3 % річних у розмір 143 093,93 грн. слід відмовити.
Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: 1 786 989,68 грн. суми основного боргу за договором поставки №301/05Д від 22.10.2018, 175 124,98 грн. - суми інфляційних втрат, 219 983,20 грн. - 3% річних, в частині стягнення 3% річних у розмірі 143 093,93 грн. – відмовити.
Окрім того, позивачем заявлено до стягнення судові витрати, а саме: 34 877,88 грн.- судові витрати зі сплати судового збору; 1 514,00 грн. - судові витрати за заяву про забезпечення позову.
У прохальній частині позовної заяви, позивач просив стягнути із відповідача 50 000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.
Крім того, позивачем також було подано до суду заяву, а саме розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 922/3275/25 у суді першої інстанції та заяву, а саме надано виправлений, із усунутими недоліками формування в електронному суді розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 922/3275/25 у суді першої інстанції, у яких позивач. зазначає, що загальна сума понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу становить 81 500,00 грн. та просив стягнути 81 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу із відповідача.
Щодо стягнення із відповідача на користь позивача заявлених позивачем 1 514,00 грн. - судові витрати за заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.
Частинами 1-2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 10.09.2025 повернуто без розгляду заяву про забезпечення позову повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Рейнбоу Хай Технолоджи".
Підставою для повернення без розгляду заяву позивача про забезпечення позову столо відсутність заявника (позивача) Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейнбоу Хай Технолоджи" зареєстрованого електронного кабінету, що є порушенням вимог законодавства, щодо обов`язкової реєстрації юридичними особами свої електронних кабінетів в ЄСІТС.
Будь-яких інших заяв про забезпечення позову, від позивача до суду не надходило.
У зв`язку із чим, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача 1 514,00 грн. судових витрат за подання позивачем до суду заяви про забезпечення позову.
Щодо стягнення судового збору у розмірі 34 877,88 грн., слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як убачається із матеріалів справи, позивачем позовну заяву було подано через Електронний суд.
За розрахунком суду, за вимогу майнового характеру про стягнення із відповідача суми у розмірі 2 325 191,79 грн. становить 34 877,88 грн. та із урахуванням коефіцієнту 0,8 встановленого частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить суму у розмірі 27 902,30 грн.
Враховуючи вищевикладені вимоги, судовий збір у справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та із урахуванням частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» до стягнення із відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 26 185,17 грн.
Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача 81 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. 
Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно вимог частин 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Разом з тим, в частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Позивач у прохальній частині позовної заяви просив стягнути з відповідача 50 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат доданого до позовної заяви за підписом представника позивача адвоката Семашко Д.М. зазначено, що 21.07.2025 між ТОВ «Рейнбоу Хай Технолоджи» та адвокатом Семашко Д.М. було укладено договір про надання правничої допомоги адвокатом. На підставі вимог визначених у статті 126, частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодекс України, умов пункту 4.1.1. договору відповідно до якого сторони дійшли згоди, щодо розміру вартості послуг: вартість однієї години роботи становить: 5000,00 грн.; написання відзиву, відповіді на відзив, заперечення, пояснення становить 5000,00 грн.; вартість представництва інтересів у суді першої інстанції, за одне судове засідання становить: 5000,00 грн., у суді апеляційної інстанції: 8000,00 грн., касаційної інстанції 10 000,00 грн.; вартість адвокатського запиту становить: 4500,00 грн. вартість вимоги, претензії становить: 4500,00 грн. вартість клопотання про витребування доказів, заява про ознайомлення з матеріалами справи 3500,00 грн.
У розрахунку зазначено, що детальний опис робіт, затрачено часу їх вартості становить: надання правничої допомоги 1 год. 5000,00 грн., підготовка. написання претензії до Державного науково -виробничого підприємства «Об`єднання комунар» фіксований розмір згідно договору від 25.07.2025 року - 4500,00 грн., підготовка та написання позовної заяви 3 год. - 5 000,00 грн., формування додатків до позовної заяви та направлення поштової кореспонденції -1 год.- 500 грн. Загальна суму понесених витрат становить 20 000,00 грн.
Також, позивачем зазначено, що орієнтовна сума судових витрат, які клієнт понесе у зв`язку із розглядом правити становить: представництво та захист інтересів клієнта у суді із урахуванням часу затраченого на прибуття до суд – фіксований розмір 1 судове засідання згідно договору від 21.07.2025 року – 5000,00 грн. (5 судових засідань 25 000,00 грн.), складання та подання відповіді на відзив - фіксований розмір згідно договору від 21.07.2025 року – 5000,00 грн. (5 000,00 грн.).
Крім того, 23.12.2025 позивачем було надано до суду заяву, а саме розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 922/3275/25 у суді першої інстанції, у якій позивач зокрема по тексту заяви наводить детальний опис робіт, затраченого часу та їх вартості суми понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу, та зазначає, що загальна сума понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу становить 81 500,00 грн. 
Також, 23.12.2025 повторно позивачем було надано до суду заяву, а саме надано виправлений, із усунутими недоліками формування в електронному суді розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 922/3275/25 у суді першої інстанції, у якій позивач зокрема по тексту заяви наводить детальний опис робіт, затраченого часу та їх вартості суми понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу, та зазначає, що загальна сума понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу становить 81 500,00 грн. та просив стягнути 81 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з відповідача.
До заяв, позивачем було додано квитанції про направлення іншим учасника справи та ордер серія АІ № 2038659 від 19.12.2025 року на адвоката Семашко Д.М.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Пунктом 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення
Отже, метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Суд має оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як убачається із матеріалів справи, позивачем на виконання вимог Господарського процесуального кодексу України надано ордер серії АІ № 1994049 від 08.09.2025 на адвоката Семашко Д.М.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1948/10 від 26.07.2001 на адвоката Семашко Д.М.; акт від 04.09.2025 виконаних робіт наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги б/н від 21.07.2025 на загальну суму 20 000,00 грн.; договір про надання правничої допомоги (витяг) від 21.07.2025; виписку банку про сплату суми у розмірі 20 000,00 грн. (призначення: оплата за юридичні послуги, згідно рахунку № 1 від 21.07.2025, без ПДВ); квитанцію про направлення іншим учасника справи; ордер серії АІ № 2038659 від 19.12.2025 на адвоката Семашко Д.М.
Також, позивачем до відповіді на відзив було додано копію договору про надання правничої допомоги від 21.07.2025 в форматі docx без підписів сторін у тому числі застосування електронно цифрового підпису сторін.
У наданому акті від 04.09.2025 виконаних робіт наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги б/н від 21.07.2025 зазначено, що виконавцем виконані у повному обсязі наступні роботи (послуги): 1. Підготовка, написання та відправка претензії до Державного науково – виробничого підприємства «Об`єднання комунар»; 2. Підготовка та написання позовної заяви; 3. Написання заяви про забезпечення позову; 4. Збір доказів до позову та направлення до Господарського суду Харківської області. За виконані роботи на надані послуги, замовник сплатив кошти у розмірі 20 000,00 грн. на поточний рахунок адвоката.
Також, було додано виписку банку на суму 20 000,00 грн.
У наданих позивачем до суду 23.12.2025 заявах містяться відомості щодо детального опису робіт, затраченого часу та їх вартості суми понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу.
Позивач зазначає, що загальна сума понесених витрат на професійну правничу допомогу становить 81 500,00 грн., при цьому судом встановлено, що у наведеному позивачем у заяві детальному описі робіт, затраченого часу та їх вартості містяться відомості щодо виду робіт, та часу які не повністю відображені останнім.
У заяві (від 23.12.2025) позивачем визначено як виправлений, із усунутими недоліками формування в електронному суді розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 922/3275/25 у суді першої інстанції, та по тексту заяви позивач наводить детальний опис робіт, затраченого часу та їх вартості суми понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу, та вказує, що загальна сума понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу становить 81 500,00 грн. 
При цьому, заперечуючи проти витрат позивача, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що про не співмірність витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, та просив відмовити у їх задоволенні.
Статтею 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у додатковій постанові від 22.12.2022 у справі № 904/4134/20 зазначив, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України );
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову а (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Із наданої позивачем до позовної заяви копії договору про надання правничої допомоги (витяг) від 21.07.2025 підписаного сторонами убачається, що останній містить розділ 1 предмет договору, розділ 2 обов`язки адвоката, та розділ 7 строк дії договору та інші умови.
Будь-яких розділів щодо визначення оплати за договором матеріали справи не містять. 
Копія договору про надання правничої допомоги від 21.07.2025 в форматі docx, взагалі не містить підписів сторін, що позбавляє можливості суд встановити наявність будь-яких належних розділів щодо здійснення та визначення погоджених сторонами розрахунків за договором про надання правничої допомоги від 21.07.2025.
Також, позивачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України, не надано документів, з яких суду можливо здійснити перевірку визначеної позивачем вартості наданих послуг та відповідно до яких документів замовник зобов`язаний здійснити сплату виконавцю саме визначених позивачем у заявах від 23.12.2025 наданих адвокатом послуг, та відповідно до якого здійснюється розрахунок таких послуг.
При цьому, з наданих позивачем до позовної заяви документів, взагалі не вбачається будь-яких відомостей, щодо погодження умовами договору про надання правової допомоги визначення оплати наданих адвокатом послуг, суми таких послуг та погодинної вартості, а позивачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України таких доказів до суду надано не було.
Саме лише посилання позивача, зазначення у акті та наданих до суду заявах від 23.12.2025 відповідно до яких і було здійснено розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 81500,00 грн. не може свідчити про його погодження між замовником та виконавцем договору про надання правової допомоги від 21.07.2025 за відсутності надання до суду належним чином засвідченої погодженої між сторонами копії самого договору та визначення цін наданих послуг.
Судова колегія, проаналізувавши наданий позивачем до позовної зави попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у якому зазначено детальний опис робіт, час їх вартості, та наданих заявах від 23.12.2025 встановила, що останні суттєво відрізняються, зокрема:
- у попередньому розрахунку зазначено що підготовка, написання претензії до Державного науково – виробничого підприємства «Об`єднання комунар»: фіксований розмір згідно договору від 25.07.2025 – 4500,00 грн., підготовка та написання позовної заяви 3 год. – 5 000,00 грн., у той час, як у заявах від 23.12.2025 позивачем вказано підготовка, написання претензії до Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» 3 години 12 000 грн. Підготовка та написання позовної заяви 3 год.00 хв. 12 000 грн. 
Вказане вище, без надання до суду належних та допустимих доказів, у тому числі копії договору про надання правової допомоги від 21.07.2025, детального опису виконаних робіт, розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги позбавляє суд можливості здійснити перевірку та обґрунтованість такого розрахунку, у тому числі і витраченого адвокатом часу, а відповідача у свою чергу позбавляє можливості надати до суду обґрунтовані заперечення.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Разом з цим, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем в порушення вимог частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, не надано розрахунків витрат, детального опису робіт (наданих послуг) інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Таким чином, судова колегія доходить висновку, що позивачем в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України, не надано документів, з яких суду можливо здійснити перевірку визначеної позивачем вартості наданих послуг та відповідно до яких документів замовник зобов`язаний здійснити сплату виконавцю саме визначених позивачем у заявах від 23.12.2025 наданих адвокатом послуг, та відповідно до якого здійснюється розрахунок таких послуг.
Наведений позивачем у заявах від 23.12.2025 та попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат детальний опис виконаних робіт із зазначенням їх вартості, не може вважатись погодженим сторонами у договорі за відсутності наданого до суду самого такого договору або інших документів у підтвердження вказаних сум.
Також, наведений у вказаних заявах детальний опис робіт, затраченого часу та їх вартості, не можуть вважатись тим самим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, судова колегія вважає, що надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України понесених позивачем витрат у загальному розмірі 81 500,00 грн., оскільки позивачем не надано ані самого договору про надання правничої допомоги від 21.07.2025, ані розрахунку таких витрат (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат часу за кожним із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, вираховування витраченого адвокатом часу адвоката, кваліфікації та досвіду адвоката тощо.
Отже, позивач, усупереч вимогам Господарського процесуального кодексу України, не надав доказів, які дозволяють суду перевірити зазначений позивачем у заявах від 23.12.2025 розрахунок витрат на послуги адвоката.
З огляду на недоведення адвокатом фактичного розміру понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, господарський суд першої інстанції правильно відмовив у їх стягненні. 
Окрім того, позивачем до суду апеляційної інстанції разом із відзивом на апеляційну скаргу було надано розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи № 922/3275/25 в суді апеляційної інстанції, в якому він просить стягнути з відповідача на його користь 17 000, 00 грн. 
Так, позивач зазначає, що загальна сума понесених витрат позивачем по витратам на професійну правничу допомогу становить 17 000, 00 грн., що складаються з: надання первинної консультації по апеляційній скарзі (1 год.) – 5 000, 00 грн; підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу (3 год.) – 12 000, 00 грн; формування додатків до відзиву та їх направлення (1 год.) – 500, 00 грн; судові засідання, представництво та захист клієнта – 5 000, 00 грн.
Судова колегія враховує наступне. 
Так, вище зазначено, що наявна в матеріалах справи копія договору про надання правничої допомоги від 21.07.2025 в форматі docx не містить підписів сторін, що позбавляє можливості суд встановити наявність будь-яких належних розділів щодо здійснення та визначення погоджених сторонами розрахунків за договором про надання правничої допомоги від 21.07.2025.
Матеріали справи не містять документів, з яких можливо здійснити перевірку визначеної позивачем вартості наданих послуг та відповідно до яких документів замовник зобов`язаний здійснити сплату виконавцю саме визначених позивачем наданих адвокатом послуг, та відповідно до якого здійснюється розрахунок таких послуг.
Саме лише зазначення у попередньому розрахунку суми судових витрат на загальну суму 17 000, 00 грн не може свідчити про його погодження між замовником та виконавцем договору про надання правової допомоги від 21.07.2025 за відсутності надання до суду апеляційної інстанції належним чином засвідченої погодженої між сторонами копії самого договору та визначення цін наданих послуг.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Право на відшкодування витрат виникає лише за умови їх реальності та документальної доведеності, тоді як відсутність доказового підтвердження самих договірних зобов`язань робить вимогу про їх стягнення необґрунтованою та безпідставною.
Таким чином, судова колегія доходить висновку, що саме лише декларативне зазначення у попередньому розрахунку суми судових витрат у розмірі 17 000,00 грн не є доказом їх узгодження між замовником та адвокатом. За відсутності у матеріалах справи належним чином засвідченої копії договору про надання правової допомоги та додатків, що визначають механізм ціноутворення, такий розрахунок має суто інформативний характер. 
Отже, надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України понесених позивачем витрат у загальному розмірі 17 000, 00 грн, оскільки позивачем не надано ані самого договору про надання правничої допомоги від 21.07.2025, ані розрахунку таких витрат (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат часу за кожним із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, вираховування витраченого адвокатом часу адвоката, кваліфікації та досвіду адвоката тощо.
Відтак, судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 17 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції, з огляду на відсутність доказів надання такої допомоги.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу  Державного науково-виробничого підприємства “Об`єднання Комунар” на рішення господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі № 922/3275/25 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Харківської області від 29.12.2025 у справі № 922/3275/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 16.03.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов