Справа № 342/594/25
Провадження № 2/342/42/2026

РІШЕННЯ  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року       м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді  Андріюк І.Г., 
секретаря судового засідання     Малик Г.В., 
з участю представника позивача - адвоката  Дирбавки Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дирбавка Роман Мирославович, до Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
Адвокат Дирбавка Р.М. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 05 лютого 2025 р. № 163/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю оригіналу документу, який посвідчував би право власності на житловий будинок. 
Відповідно до інформації, наданої ОКП Коломийське МБТІ 24.01.2025 № 83404, станом на 31.12.2012 право власності на дане нерухоме майно не зареєстроване. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.06.2025 № 431781689 відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - відсутні.
Площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вищевказаною адресою, становить 0,25 га, адресний номер господарства не змінювався, вулиця не перейменовувалася. 
Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленим станом на 15 січня 2025 року, домоволодіння складається із: А) житлового будинку, 1941 року спорудження, площею 35,7 кв.м; Б) вбиральня, 1970 року спорудження, площею 1,0 кв.м; В) сарай, 1970 року спорудження, площею 9,8 кв.м; Г) сарай, 1972 року спорудження, площею 19,6 кв.м; Д) комора, 1970 року спорудження, площею 11,2 кв.м; Е) літня кухня, 1970 року спорудження, площею 18,1 кв.м; Є) стодола, 1970 року спорудження, площею 30,4 кв.м; Ж) навіс, 1980 року спорудження, площею 16,9 кв.м; З) навіс, 1980 року спорудження, площею 7,4 кв.м. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 27.01.2025 становить 160 650 гривень. 
Згідно копії з погосподарських книг, наданих Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, у господарстві у АДРЕСА_1 проживали: 
- за 1986-1989 роки (особовий рахунок 90), суспільна група господарства «робітничий двір»: ОСОБА_4 , 1934 р.н., голова сім`ї, місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспник, з 01.01.1987 р. будівельна бригада м. Івано-Франківськ; ОСОБА_3 , 1939 р.н., дружина; ОСОБА_2 , 1965 р.н., 23.03.1988 вибув у м. Івано-Франківськ, прибув 09.11.1988, вибув у № 74; 
- за 1991-1995 роки (особовий рахунок 87), суспільна група господарства «робітничий двір»: ОСОБА_4 , 1934 р.н., голова сім`ї, місце роботи - МБО, робітник, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , 1939 р.н., дружина. 
Станом на 15.04.1991 у даному житловому будинку були зареєстровані та проживали: голова господарства ОСОБА_4 , 1934 р.н., дружина ОСОБА_3 , 1939 р.н.
Отже, будівництво спірного житлового будинку велося подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , дане домоволодіння відносилося до суспільної групи робітничий двір, однак право власності в БТІ не зареєстровано. 
Враховуючи вимоги ЦК України, Сімейного кодексу України, згідно якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час смерті ОСОБА_3 разом з ним за вищевказаною адресою була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном.
До складу спадщини ОСОБА_3 входить 1/2 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 , яку успадкувала ОСОБА_3 , однак документи про спадкування не оформила. 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкоємцем за законом після її смерті був внук - позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно в органах БТІ позивач немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. 
Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 29.07.2025 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Дирбавки Р.М. про витребування доказів. З Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області витребувано належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Ухвалою суду від 29.09.2025 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Дирбавки Р.М. про залучення співвідповідача. До участі у справі залучено співвідповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Ухвалою суду від 03.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
Судові засідання 13.01.2026, 22.01.2026, 04.02.2026, 19.02.2026, 05.03.2026, 18.03.2026 не відбулися та відкладені з причин занятості судді у іншій справі, неявки представника позивача та інших учасників справи, за клопотанням представника позивача .
Чернелицька селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області15.07.2025 та 13.10.2025 через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяви про розгляд справи без участі представника селищної ради.
Від співвідповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 21.10.2025 отримано заяву про розгляд справи без його участі, де зазначено, що він не заперечує щодо задоволення позову.
Дії представника відповідача та співвідповідача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи 04.02.2026 судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника відповідача та співвідповідача.
У судовому засіданні 04.02.2026 представник позивача - адвокат Дирбавка Р.М. підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав, позов просив задовольнити у повному обсязі. Однак, для подання додаткових доказів за клопотанням представника позивача суд оголосив у судовому засіданні перерву. 
Представник позивача - адвокат Дирбавка Р.М. 18.03.2026 подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі та без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі.
Також судом взято до уваги заяви Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, надіслані до суду15.07.2025 та 13.10.2025 через систему «Електронний суд», про розгляд справи без участі представника селищної ради та заяву співвідповідача ОСОБА_2 , отриману судом 21.10.2025 засобами поштового зв`язку, про розгляд справи без його участі.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи 18.03.2026 судом не встановлено, судом прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності учасників справи.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу 18.03.2026 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідач та співвідповідач не скористалися правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України.
У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Суд, заслухавши представника позивача - адвоката Дирбавки Р.М., дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 83404, виданої 24.01.2025 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, право власності на нерухоме майно, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , не зареєстровано. 
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 431781689, сформованої 18.06.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні. 
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.2), порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:
- оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;
- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. 
З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 15.01.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1941 р., господарські будівлі та споруди - в 1970, 1980 роках. 
Суд зауважує, що технічний паспорт на житловий будинок не є беззаперечним доказом року побудови будинку, оскільки рік вказується замовником.
Ринкова вартість житлового будинку літ. «А», загальною площею 35,7 кв, житловою площею 18.8 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 27.01.2025 становить 160650 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».
За господарством, яке знаходиться у АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, що стверджується довідкою № 88, виданою 14.04.2025 Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 (яка діяла на час побудови будинку 1966), передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).
За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Про реєстрацію будинку АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області у виконкомі місцевої ради свідчать копії витягів з погосподарських книг Хмелівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області за 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1989, 1991-1995 роки, виданих Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, за даними яких господарство облікувалося: у 1977-1979, 1980-1982, 1983-1984 роках - як колгоспний двір; у 1985, 1986-1989, 1991-1995 - як робітничий двір. Членами двору були: 
-у 1977-1979 роках: голова сім?ї ОСОБА_4 , 1934 р.н., тракторист, комбайнер, шофер, місце роботи - Городенка ПМК 255, будівельник; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспниця; дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , учениця 9-10 класів Чернелицької СШ, вибула на навчання у м. Тернопіль; дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , учениця 6-8 класів Чернелицької СШ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , учень 4-6 класів Чернелицької СШ; мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , пенсіонерка; у 1980-1982 роках: голова сім?ї ОСОБА_4 , 1934 р.н., місце роботи - ІНФОРМАЦІЯ_13 НОМЕР_1 , бригадир; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспниця; дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспниця; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , учень 6-8 класів Чернелицької СШ; мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , пенсіонерка; у 1983-1985 роках: голова сім?ї ОСОБА_4 , 1934 р.н., місце роботи - ІНФОРМАЦІЯ_13 НОМЕР_1 , будівельник, бригадир; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспниця; дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспниця, консервний завод, робоча, вибула у Коліни; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , учень 9-10 класів Чернелицької СШ, 12.10.1984 вибув на службу у радянську армію; внучка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , вибула у ОСОБА_11 ; зять ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , місце роботи - автопарк м. Городенка, шофер автобуса, вибув у Колінки; у 1986-1990 роках (особовий рахунок № НОМЕР_2 ): голова сім?ї ОСОБА_4 , 1934 р.н., місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспник, будівельна бригада м. Івано-Франківськ; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспниця; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце роботи - колгосп ім. Чапаєва, колгоспник, з 12.10.1984 по 18.11.1986 служба у радянській армії, 23.03.1988 вибув у м. Івано-Франківськ, прибув 09.11.1988, вибув у № 74; у 1991-1995 роках (особовий рахунок № НОМЕР_3 ): голова господарства ОСОБА_4 , 1934 р.н., місце роботи - МБО, робітник, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце роботи не вказано.
Назва вулиці та номер будинку не змінювалися, що стверджується довідкою № 75, виданою 14.03.2025 Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області. 
15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.
За даними довідки № 73, виданої 14.03.2025 Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, станом на 15.04.1991 у житловому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , 1934 р.н., ОСОБА_3 , 1939 р.н. 
Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого 04 червня 1960 р. Хмелівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що ОСОБА_4 , 1934 р.н., та ОСОБА_13 , 1939 р.н., були подружжям, актовий запис № 4 від 04 червня 1960 року.
Згідно записів у документах архівного фонду Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в метричній книзі про народження за 1901 - 1944 роки села Литячі Заліщицького району (метричний запис № 17) є відомості, що ІНФОРМАЦІЯ_16 народилася ОСОБА_14 , хрещена ІНФОРМАЦІЯ_17 в селі Литячі Заліщицького району, сучасного Чортківського району Тернопільської області, греко - католицького віросповідання; батько: ОСОБА_15 (так у документі), мати: ОСОБА_16 (дочка ОСОБА_17 і ОСОБА_18 ), що підтверджується копією Архівної довідки № Х-2/04-15 від 20.01.2026, виданої Державним архівом Тернопільської області.
Судом встановлено, що господарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 відносилося до суспільної групи - робітничий двір.Вищезгадане нерухоме майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набуте подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_3 за час шлюбу, а отже правовідносини щодо створення зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК УРСР 1963 року, КпШС України.
Згідно ч.1 ст.22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном.
Частиною другою статті 112 ЦК УРСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.
За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). 
Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Відповідно до п.1 розд. VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України.
Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК).
Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2. Дане нерухоме майно набуто ними у законний спосіб, належало їм за життя на праві власності, хоча правовстановлюючого документу на нього вони не отримували.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , помер ІНФОРМАЦІЯ_19 у віці 60 років у с. Хмелева Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 8 від 01 квітня 1995 року, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 04 липня 2025 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. 
Оскільки ОСОБА_3 помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. 
Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
ОСОБА_4 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 , 1939 р.н., що стверджується довідкою № 74 від 14.03.2025, виданою виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були подружжям.
ОСОБА_3 заповіту не вчиняв. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. 
ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82069017, виданою 08.01.2025 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заводилася. 
Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, судом не встановлено.
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 входить 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яку успадкувала ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна не оформила.
За заповітом, посвідченим 26 квітня 2018 р. секретарем виконавчого комітету Чернелицької селищної ради Городенківського району, зареєстрованим в реєстрі за № 25, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька с. Хмелева Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_9 . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 62377023 (номер в реєстрі нотаріальних дій 25), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79363530, виданої 30.11.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 84 роки у с. Хмелева Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 12 червня 2024 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 12 червня 2024 року Чернелицькою селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.
Оскільки ОСОБА_3 померла після ІНФОРМАЦІЯ_20 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України.
За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. 
ОСОБА_3 на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 одна, що стверджується копією довідки № 222, виданої 28.11.2024 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.
Спадкодавець ОСОБА_3 є матір?ю ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 09 липня 1964 р. виконавчим комітетом Хмелівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , виданого 13 лютого 1982 р. Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області.
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого 16 грудня 1965 р. Хмелівським с/загс Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що спадкодавець ОСОБА_3 також є матір`ю співвідповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис 5 від 16 грудня 1965 року.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , є сином співвідповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого 10 вересня 1993 р. Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 29 від 10 вересня 1993 року.
Наведене свідчить, що позивач ОСОБА_1 є онуком спадкодавця ОСОБА_3 .
Із копії спадкової справи № 343/2024, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_9 , будучи спадкоємцем за заповітом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (30.11.2024) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що не суперечить вимогам ч.1 ст.1273 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. 
Отже, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування на все належне спадкодавцю ОСОБА_3 майно одержав син спадкодавця - співвідповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, однак спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 
Враховуючи вищенаведене, вимоги ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування на все належне спадкодавцю ОСОБА_3 майно одержав позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, оскільки родичів ближчого ступеня споріднення, які б усунули його від права спадкування та прийняли спадщину, - судом не встановлено.
У строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України (30.11.2024), позивач ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Копією Витягу № 79363615 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 30.11.2024 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 73376509 (номер у нотаріуса 343/2024), спадкодавець - ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_7 .
До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_3 входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , 1/2 частки якого належала їй на праві спільної сумісної власності, а 1/2 частки успадкована нею після смерті чоловіка ОСОБА_3 , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно ОСОБА_3 не оформила. 
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Підставою звернення позивача до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 163/02-31 від 05.02.2025 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю оригіналу документу, який посвідчував би право власності на житловий будинок. 
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що спадкове нерухоме майно набуто спадкодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у законний спосіб, належало їм за життя на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2, хоча правовстановлюючого документу на нього вони не отримували, тому увійшло до складу спадщини після їх смерті. ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 та фактично стала власником цілого житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану частку житлового будинку не зверталася. Позивач, прийнявши спадщину після смерті баби ОСОБА_3 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, фактично став власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. 
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.
На підставі ст.ст. 3, 4, 22, 28 КпШС, ст.ст. 60, 63, 70 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 316, 317, 325, 328, 368, 370, 372, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1258-1265, 1268-1270, 1273, 1275, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дирбавка Роман Мирославович, до Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Учасники справи:
- позивач  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ;
- представник позивача - адвокат Дирбавка Роман Мирославович, адреса робочого місця адвоката: вул. Демчука, буд.3, літ.А, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ;
- відповідач Чернелицька селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, буд.10А, смт Чернелиця, Коломийський район, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ: 04355601;
- співвідповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 .

Повний текст судового рішення складено 25.03.2025.
Суддя:        Андріюк І.Г.