КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року справа №320/40538/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії утвореної при Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.07.2025р. щодо забезпечення розпорядження конфіскованим майном 8/36 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 у способи, відмінні від реалізації передачі безоплатно вищевказаного нерухомого майна благодійній організації БФ "Життя громад".
Ухвалою суду у справі відкрито спрощене провадження, розгляд призначено з проведенням судового засідання.
Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи. Відтак, суд, з урахуванням приписів ст. 162 КАС України, здійснюватиме розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач до суду не забезпечив участі свого представника, втім був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання.
Відтак, суд здійснюватиме розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши обставини справи, судом було встановлено наступне.
На виконанні у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження за реєстраційним номером ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 1-370/09, виданий 30.11.2009р. Києво-Святошинським районним судом Київської обл. про конфіскацію всього майна засудженого ОСОБА_1 .
12.02.2010р. державним виконавцем на підставі статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), відповідно до реквізитів сторін виконавчого документа, винесено постанову про відкриття ВІ № НОМЕР_2, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома.
Згідно відповідей, що містяться у виконавчому проваджені за боржником не зареєстровано майна, окрім 8/36 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
На запит державного виконавця надано технічну документацію на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Згідно довідки Боярської міської ради в квартирі прописані малолітні діти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
02.04.2021 виконавцем направлено запит Боярській об?єднаній територіальній громаді у відповідності до ч. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону) надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна у зв?язку з проживанням дитини за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 9/66 від 05.08.2021, відмовлено Києво-Святошинському районному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і яким має право користування дитина.
18.10.2022 державним виконавцем Фастівського відділу ДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ м. Київ, проведено опис та арешт майна боржника 8/36 частини житлового будинку, загальною площею 102,4 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яку скеровано до Вишневого Відділу.
З метою визначення ринкової вартості описаного нерухомого майна, 22.04.2024 виконавцем призначено суб?єкта оціночної діяльності - суб?єкта господарювання ПП "АЖІО", який має сертифікат, виданий Фондом державного майна 26.02.2024 за № 100/2024.
Згідно звіту про незалежну оцінку суб?єкта оціночної діяльності - суб?єкта господарювання ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЖІО" від 22.04.2024, вартість 8/36 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 102,4 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 станом на 08.05.2024 року, становить 1 119 900,00 (Один мільйон сто дев?ятнадцять тисяч дев?ятсот гривень 00 копійок) без врахування ПДВ.
В подальшому згідно заявки вищевказане нерухоме майно передано на реалізацію шляхом електронного аукціону через майданчик Державного підприємства «СЕТАМ» (лот на СЕТАМ 553568, дата публікації 13.06.2024).
Згідно відповіді Державного підприємства «СЕТАМ» повторні (треті електронні торги) за лотом 557513, які проводились 26.08.2024, не відбулися у зв?язку з відсутністю учасників.
19.02.2025 в. о. начальника Данилом Лазюком проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 якою визнано дій головного державного виконавця Бесараб А.М. такими що вчинені з порушенням ст.2, 13, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано виконавця усунути порушення в строк до 19.03.2025, контроль за виконанням постанови про проведення перевірки від 19.02.2025 залишено за собою. Даною постановою про перевірку матеріалів провадження встановлено, що до Київської обласної військової адміністрації НЕ направлено листа з пропозицією вирішення питання про отримання нереалізованого майна.
Згідно матеріалів виконавчого провадження в кінцевий термін усунення недоліків, ні загалом на дату написання позову, дане порушення Відділом не усунуто, листа до Київської обласної військової адміністрації, не направлено.
Згідно розпорядження № 1 від 21.02.2025 про утворення комісії, керуючись п. 14 Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985 (далі- Порядок) утворено комісію з представників Вишневого відділу ДВС, а саме: в. о. начальника відділу Данило ЛАЗЮК (голова комісії), головного державного виконавця Тетяни ДРИЖКО та старшого державного інспектора Бучанського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Київській області Павло ПОДДУБКІН (далі- Комісія).
Згідно протоколу засідання Комісії від 19.05.2025, керуючись Порядком розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби направлено заявку про розміщення на офіційному веб-сайті ДП СЕТАМ безоплатної передачі нереалізованого конфіскованого майна, а саме 8/36 частина житлового будинку, загальною площею 102.4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно повідомлення про безоплатну передачу майна нереалізованого майна ДП «СЕТАМ» № 105160 від 21.05.2025 розпочато прийом заявок, кінцевий термін звернення 21.06.2025.
26.05.2025 до Відділу надійшла заява про безоплатне отримання майна за підписом директора Благодійної організації «МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД СВ. ФРАНЦИСКА І АРХАНГЕЛА МИХАЇЛА» Вікторії Зеленської (код ЄДРПОУ:45893131, адреса: 79052, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Мирна, будинок, 16).
05.06.2025 до Відділу надійшла заява про безоплатне отримання майна за підписом директора Благодійної організації «Благодійний фонд «Життя громад» Вячеслав Короленко (код ЄДРПОУ:45724918, адреса: 25005, Україна, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вулиця Чобану Степана, будинок, 8, кімната, 18).
29.06.2025 за вх. № 9081 до Відділу надійшла заява про безоплатне отримання майна багатодітної сім?ї за підписом ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 .
07.07.2025 відбулося засідання комісії щодо забезпечення розпорядження конфіскованим майном у способи, відмінні від реалізації. Згідно протоколу засідання комісії нереалізоване майно, а саме 8/36 частина будинку за адресою: Київська область, Фастівський район, місто Боярка, вулиця Садова, будинок № 39 передано БО «Благодійний фонд «Життя громад».
Не погоджуючись із правомірністю наведеного рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до установлених обставин спору підлягають застосуванню наступні норми права.
Щодо доводів позивача про незаконність спірного рішення з підстави відсутності обов`язкової згоди органу опіки та піклування з огляду на те, що у нерухомості, яка була конфіскована, зареєстровано четверо малолітніх дітей.
Суспільні відносини з приводу примусового виконання рішень судів в адміністративних справах унормовані, насамперед, приписами Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" та Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", згідно з якими примусове виконання рішень віднесено до компетенції органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та приватних виконавців.
Так, за визначенням ст.1 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Оскільки у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України державний виконавець належить до кола суб`єктів владних повноважень, то управлінські волевиявлення державного виконавця повинні узгоджуватись із приписами ч.2 ст.2 КАС України, ч.1 ст.2 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", ч.1 ст.4 Закону України від 02.06.2016р. №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Як то указано у ст.10 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Отже, у положеннях ст.10 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" законодавець не виклав вичерпного переліку заходів примусового виконання рішень, але зазначив, що кваліфікуючою ознакою властивості заходів примусового виконання рішень є примусовий характер.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом частин першої, шостої ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.2016р. № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016р. за № 1301/29431; далі за текстом Порядок №2831/5), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5; далі за текстом - Інструкція №512/5) було визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Отже, хоча нормами Закону України "Про виконавче провадження" прямо і не передбачено саме такого порядку реалізації суб`єктом владних повноважень переданої у відання управлінської функції з примусового виконання виконавчого документа в частині організації електронного аукціону з продажу майна боржника - житла, але враховуючи вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції №512/5 і Порядку №2831/5 державний виконавець/приватний виконавець у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, не звільнений від виконання обов`язку з отримання попередньої згоди органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.
Подібні/схожі правові позиції виявлені окружним адміністративним судом у постанові Верховного Суду від 15.02.2023р. у справі №2-537/11, постанові Верховного Суду від 25.11.2019р. у справі №718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), постанові Верховного Суду від 10.10.2019р. у справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).
З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна - житла, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду суперечить інтересам дітей.
За правовими позиціями постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023р. у справі №361/4481/19 означена суперечність полягає у тому, що за положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлених у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є «житлом» місце конкретного проживання, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності - дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».
Разом із тим, суд зважає, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.
Так, як випливає зі змісту пунктів 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (затверджений постановою КМУ від 24.09.2008р. №866; далі за текстом Порядок №866) з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.
Утім, кваліфікуючою ознакою процедури примусової реалізації майна житла у межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення (виконавчого документа) є те, що власник майна боржник за виконавчим провадженням за загальним правилом не є заінтересованою у відчуженні власного майна особою й, відповідно, не має наміру/прагнення забезпечувати співпадіння практичної реалізації власної дійсної/справжньої внутрішньої волі з матеріальними інтересами інших учасників суспільних відносин.
Саме тому за механізмом Закону України "Про виконавче провадження" продаж такого майна житла ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу; зацікавленою у реалізації майна житла особою виступає стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник; стягувач не має ані прав, ані фізичної змоги вчиняти дії (або спонукати до вчинення дій), пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію; боржник не є зацікавленою особою у примусовому відчуженні власного майна - житла, що не виключає настання наслідку у вигляді ухилення від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти; національний закон України не запроваджує механізмів зобов`язання батьків боржників за виконавчим провадженням або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.
Разом із тим, виконавець в силу приписів ч.1, п.1 ч.2, пунктів 3, 6, 22 ч.3 ст.18 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.
У постанові від 26.10.2021р. у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державного виконавця, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.
Тому слід дійти до висновку про те, що за змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021р. у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) у кореспонденції із приписами ч.1 ст.13, п.10, ч.3 ст.18, п.1 ч.5 ст.19, ч.8 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житла, право на користування яким мають діти, а у разі вчинення органом опіки та піклування за таким зверненням відмови - з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.
У спірних правовідносинах факт такого звернення суб`єкта владних повноважень відсутній.
Разом з тим, суд враховує те, що згідно довідки Виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 3997, виданою у грудні 2009р,. на яку посилається позивач в обґрунтування незаконності спірного рішення, у частці житлового будинку, яка підлягає конфіскації, прописані окрім позивача та його матері, ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1.), ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2.), ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3.), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4.).
Відтак, з огляду на те, що всі особи, які зареєстровані у частці житлового будинку, яка була конфіскована, станом на момент прийняття спірного рішення є повнолітніми, відповідний довід позивача в обґрунтування своєї позиції, є неприйнятним, тому не може бути врахований судом під час розгляду даної справи.
Разом з тим, суд зауважує на тому, що за приписами п. п. 11-14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, який затверджено постановою КМУ від 11.07.2002р. № 985 (далі - Порядок № 985), з метою забезпечення розпорядження конфіскованим майном у способи, відмінні від реалізації, керівник органу державної виконавчої служби утворює комісію, яка складається з представників відповідного органу державної виконавчої служби, державної податкової інспекції у районі, місті (крім м. Києва), районної у місті, об`єднаної та спеціалізованої державної податкової інспекції головного управління ДПС, а якщо майно вилучено митницею - представників відповідної митниці.
До складу комісії можуть бути включені представники благодійних організацій. Головою комісії є керівник органу державної виконавчої служби. Рішення комісії приймаються простою більшістю голосів, підписуються присутніми на засіданні членами комісії та затверджуються керівником відповідного органу державної виконавчої служби. У разі коли голоси розділилися порівну, вирішальним є голос голови комісії. 
У разі коли майно, в тому числі транспортні засоби, не реалізовано у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", державний виконавець вносить на розгляд комісії, яка утворена відповідно до пункту 11 цього Порядку (далі - комісія), пропозицію щодо безоплатної передачі майна органам державної влади, закладам охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення, соціального захисту, зокрема закладам, у яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячим будинкам сімейного типу, прийомним сім`ям, будинкам дитини при установах виконання покарань, установам виконання покарань, слідчим ізоляторам, військовим формуванням, а також на благодійні цілі. 
У разі прийняття комісією рішення про можливість безоплатної передачі майна орган державної виконавчої служби розміщує інформацію щодо цього майна на веб-сайті з питань реалізації арештованого державними виконавцями майна. 
У повідомленні про безоплатну передачу майна зазначається інформація про оподаткування операцій з безоплатної передачі майна, у тому числі підакцизних товарів, з посиланням на норми законодавства.
Протягом місяця з моменту розміщення повідомлення про безоплатну передачу майна особи, яким надано право на безоплатне отримання майна, можуть звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про отримання майна. 
Про дату та час розгляду заяви комісією орган державної виконавчої служби повідомляє заявнику. 
Заявник має право бути присутнім під час розгляду комісією його заяви. 
Інформація про рішення щодо безоплатної передачі майна оприлюднюється на веб-сайті з питань реалізації арештованого державними виконавцями майна у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення із зазначенням безпосереднього отримувача майна.
Разом з тим, у відповідності до приписів п. 25 вказаного Порядку, тимчасово, на період воєнного стану в Україні, за рішенням керівника обласної військової адміністрації конфісковане за рішенням суду і передане органам державної виконавчої служби майно може бути безоплатно передано Збройним Силам, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужбі, МВС, Національній поліції, ДСНС, Управлінню державної охорони, Держспецзв`язку, іншим утвореним відповідно до законів України військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, державним органам, установам (організаціям), які утримуються за рахунок бюджетних коштів (далі - суб`єкти, яким передається майно), для потреб оборони держави, забезпечення національної безпеки, відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, забезпечення енергетичної безпеки держави, продовольчої безпеки населення (далі - майно для потреб оборони та національної безпеки). 
Органи державної виконавчої служби, яким конфісковане за рішенням суду майно передано для подальшого розпорядження, щомісяця 5 числа надсилають інформацію про наявність описаного державними виконавцями майна (у тому числі переданого митниці на зберігання), крім того, що передано на реалізацію, до відповідної обласної військової адміністрації за місцем розташування такого майна. Інформація про майно, яка вже надсилалася до обласної військової адміністрації та стосовно якої не було прийнято рішення про безоплатну передачу, повторно не надсилається. 
Інформація про наявність майна, яка надсилається до обласної військової адміністрації відповідно до абзацу другого цього пункту, повинна містити відомості про найменування, первинний документ, статус (підстава переходу у власність держави), кількість, одиниці виміру, облікову вартість майна, за якою здійснюватиметься його передача, та формується за виключенням даних щодо спирту етилового, алкогольних напоїв, наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, лікарських засобів та медичних виробів без державної реєстрації та/або дозвільних документів, фальсифікованої продукції, культурних цінностей, а також майна, яке невластиве для потреб оборони та національної безпеки, а саме: вироби мистецтва, предмети колекціонування або антикваріат, марковані парфуми та декоративна косметика, тканини та килими ручної роботи, вироби з натурального хутра, дизайнерський одяг, взуття, сумки та аксесуари провідних світових брендів, годинники, канцелярське приладдя та інші вироби з дорогоцінних металів або плакованих чи дубльованих дорогоцінними металами, легкові автомобілі з типом кузова купе, кабріолет, родстер, спортивні автомобілі. 
Продукти харчування та інше майно, що може зашкодити здоров`ю і життю людини, може бути безоплатно передано за умови, що вони не справляють шкідливого впливу на здоров`я людини та придатні для споживання, що підтверджується наявними товаросупровідними документами на це майно або за відсутності таких документів - висновком (протоколом) уповноваженої лабораторії, акредитованої компетентним органом проводити для цілей державного контролю лабораторні дослідження (випробування), проведення яких забезпечує суб`єкт, якому передається майно. 
Обласні військові адміністрації щомісяця до 10 числа оприлюднюють на власному веб-сайті зведену інформацію, отриману відповідно до абзацу другого цього пункту, з метою ознайомлення із переліком майна суб`єктів, яким таке майно може бути передано.
Протягом 15 календарних днів з моменту оприлюднення зазначеної інформації суб`єкти, які перелічені в абзаці першому цього пункту, можуть звернутися до відповідної обласної військової адміністрації із заявою про отримання майна. Якщо на одне і теж майно претендує більше ніж один суб`єкт, рішення щодо його отримувача приймається обласною військовою адміністрацією за результатами узгоджувальної наради з уповноваженими представниками таких суб`єктів. Рішення щодо переліку та отримувачів майна, яке необхідне для потреб оборони та національної безпеки, приймається обласною військовою адміністрацією до кінця поточного місяця, у якому здійснювалося оприлюднення інформації про наявність відповідного майна, про що невідкладно інформується орган (суб`єкт господарювання), від якого таку інформацію було отримано.
Судом встановлено, що 19.02.2025р. в. о. начальника Данилом Лазюком проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, якою визнано дії державного виконавця такими, що вчинені з порушенням ст. ст. 2, 13, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язано виконавця усунути порушення в строк до 19.03.2025р. Постановою встановлено, що державним виконавцем до Київської обласної військової адміністрації не направлено листа з пропозицією вирішення питання про отримання нереалізованого майна, що було конфісковане у позивача.
Водночас, у матеріалах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 відсутна інформація про усунення наведеного недоліку державним виконавцем.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б свідчили про направлення державним виконавцем у межах ВП № НОМЕР_2 листа до Київської обласної військової адміністрації з інформацією про конфісковане майно позивача. Відповідачем до суду таких доказів не надано.
Відтак, наведена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів п. 25 Порядку № 985 при винесенні спірного рішення, у зв`язку із чим останнє підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені обставини у справі, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у відповідності до вимог приписів ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 08132, Київська обл., Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86; код ЄДРПОУ 34903037) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії, утвореної при Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 08132, Київська обл., Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86; код ЄДРПОУ 34903037), від 07.07.2025р. щодо забезпечення розпорядження конфіскованим майном 8/36 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 у способи, відмінні від реалізації передачі безоплатно вищевказаного нерухомого майна благодійній організації БФ "Життя громад".
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 08132, Київська обл., Бучанський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86; код ЄДРПОУ 34903037). 
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.