ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3999/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Присяжнюка О.О. 
при секретарі судового засідання Божко Є.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66) 	
до 	Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська обл. м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1) 	
про 	зобов`язання вчинити певні дії 	
за участю представників:
позивача - Чоломбитько Ю.О. (ордер серія ВІ №1191791 від 16.01.2024), Кожушного К.С. (ордер серія ВІ №1190072 від 09.01.2024),
відповідача - Степанової О.С. (в порядку самопредставництва)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Лозівської міської ради Харківської області, в якій просить суд:
1. Скасувати Рішення LXIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області (ідентифікаційний код 06716633) від 05 грудня 2024 року №2332 про відмову ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» у надані дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вулиці Перемоги у селищі Орілька Лозівського району Харківської області.
2. Скасувати Рішення LXXI сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області (ідентифікаційний код 06716633) від 10 квітня 2025 року №2546 про відмову ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вулиці Перемоги 1,1-А,1-Б у селищі Орілька Лозівського району Харківської області.
3. Визнати за ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 34631027) право користування земельною ділянкою комунальної власності в межах, необхідних для обслуговування належних ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресами: Харківська обл., Лозівський р-н, смт Орілька, вул. Перемоги, буд. 1, 1-А, 1-Б, відповідно до частини 11 статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.
4. Зобов`язати Лозівську міську раду Харківської області (ідентифікаційний код 06716633) надати дозвіл ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 34631027) на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим № 6323955700:02:000:0849 у частині, необхідній для обслуговування вказаних об`єктів нерухомого майна ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА».
5. Надати строк Позивачу 5 днів з дня ухвалення рішення по справі на доведення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та розподілити судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (вх.№ 3999/25) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання: доказів сплати судового збору у розмірі 9 689,60 грн; надання копій Рішення LXIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області від 05 грудня 2024 року №2332; Рішення LXXI сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області від 10 квітня 2025 року №2546; доказів належності Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» на праві власності комплексу з 29 нежитлових будівель та належних до них споруди елеваторного комплексу загальною площею 17766,6 кв.м., корівника загальною площею 58,3 кв.м., газорегуляторного пункту загальною площею 21,7 кв.м; Передавального акту (ліквідаційного балансу) приєднання ТОВ «ОРІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» (Код ЄДРПОУ 43753671) до ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА»; клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки вих. №2108 від 21 серпня 2024 року; листа про залишення клопотання вих. №2108 від 21.08.2024 без руху №02-13-10/1815 від 16.09.2024; додаткових відомостей вих. №3009 від 30.09.2024; заяви вих. №120225 від 12.02.2025 про повторний розгляд клопотання щодо надання дозволу на розробку технічної документації; листа №999/02-13-10 від 26.02.2025 про залишення повторного звернення без руху; заяви вих. №110325 від 11 березня 2025 року до клопотання вих. №120225 від 12.02.2025.
21.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків (вх.№ 27160/25).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3999/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання 17 грудня 2025 року об 11:30.
10.12.2025 від Лозівської міської ради Харківської області через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 28806/25), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» у повному обсязі. 
Щодо правомірності та обґрунтованості рішень, що оскаржуються позивачем, відповідач стверджує, що звернення позивача були розглянуті міською радою та вирішені вчасно, об`єктивно і правильно, позаяк обсяг наданих ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» документів не надавав змоги визначитись стосовно контурів майбутніх земельних ділянок, які будуть створені після поділу земельної ділянки із кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 і припинення існування цієї земельної ділянки як речі матеріального світу.
Щодо факту використання земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 загальною площею 7,1000 га у повному обсязі відповідач повідомляє, що Акт обстеження земельної ділянки від 17.05.2024 підтверджує факт зайняття та використання позивачем земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 загальною площею 7,1000 га. в межах сформованого масиву.
Щодо обов`язку позивача оформити право користування на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером 6323955700:021000:0849, на якій розміщено нерухоме майно, що перебуває у власності позивача відповідач наголошує, що відповідно до частини 11 статті 120 Земельного кодексу України позивач, як власник нерухомого майна, зобов`язаний «звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності». Натомість позивач в порушення строків, визначених вказаною вище нормою закону, не звернувся з відповідною заявою до органу місцевого самоврядування про передачу йому у користування земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 та продовжує використовувати весь масив сформованої земельної ділянки комунальної власності (за наявності огорожі, відсутності вільного доступу на територію та охорони) без достатньої правової підстави не сплачуючи плату за користування нею до місцевого бюджету.
Щодо запропонованого позивачем поділу (конфігурації земельної ділянки) відповідач звертає увагу на те, що на розгляд міської ради було подано не інформативний графічний матеріал щодо запропонованого поділу земельної ділянки, у вигляді скріншоту, зробленого за допомогою інформації розміщеної на веб-сервісі Google карти, що містив некоректні визначення меж земельної ділянки, що пропонуються до поділу. На розгляд міської ради було подано документ, який не надавав можливості міській раді ідентифікувати земельну ділянку, визначити доцільність запропонованого поділу, перевірити місце розташування на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою відповідач зазначає, що зобов`язання судом міської ради прийняти певне рішення за відсутності відповідного волевиявлення такого органу є порушенням його виключної, передбаченої Конституцією України, компетенції на здійснення права власності та управління землями, яке підлягає захисту.
15.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив (вх.№ 29294/25), в якій позивач зазначає таке.
Щодо безпідставності вимоги про попереднє оформлення права користування (оренди) на всю ділянку позивач вважає помилковим твердження відповідача про правомірність відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації з огляду на відсутність у позивача оформленого права користування земельною ділянкою, а також невідповідність поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 фінансовим інтересам Лозівської міської ради, оскільки ст. 123 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для відмови, серед яких відсутні такі підстави як «недоотримання прибутку» або «відсутність попередньо оформленого договору оренди». Отже, посилання відповідача на відсутність оформленого договору оренди щодо частини земельної ділянки як підставу для відмови не відповідає вимогам чинного законодавства і не може вважатися законною причиною для прийняття оскаржуваних рішень.
Щодо тверджень відповідача про фактичне використання всієї земельної ділянки позивач зауважує, що в оскаржуваних рішеннях №2332 та №2546 відсутні будь-які посилання на використання позивачем усієї площі земельної ділянки як на підставу для відмови. Щодо Акту обстеження від 17 травня 2024 року, то в останньому прямо вказано, що візуальний огляд здійснювався через огорожу, членів комісії на територію не допущено, доступ обмежений, а оцінки зроблені на підставі зовнішніх припущень. Таким чином, акт не підтверджує факту використання всієї площі ділянки та не має значення для розгляду справи, оскільки ці обставини не становлять предмет доказування.
Щодо тверджень про неналежне оформлення картографічної схеми позивач звертає увагу, що у рішеннях №2332 та №2546 жодних посилань на цю обставину як підставу для відмови не міститься, а тому вона не може вважатися законною підставою для відмови. До того ж, у листах про залишення заяви без руху №02-13-10/1815 від 16.09.2024 та №999/02-13-10 від 26.02.2025 містилася лише вимога про долучення графічної схеми, без жодних технічних зауважень щодо її форми чи змісту. Позивачем були надані додаткові відомості з додаванням графічних матеріалів, які були прийняті до розгляду без будь-яких додаткових запитів чи зауважень. Більше того, приймаючи документи до розгляду та не залишаючи їх без розгляду на етапі подання, відповідач фактично визнав їх достатність.
Крім того, позивач не погоджується з твердженням відповідача про неефективність обраного способу захисту через неможливість втручання судом в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, оскільки на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Позивач наголошує, що, з огляду на нормативно-правове регулювання спірних відносин, у відповідача немає дискреційних повноважень, натомість є лише один правомірний та обґрунтований варіант поведінки.
У підготовчому засіданні 17.12.2025 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.01.2026 на 12:00. Задоволено усні клопотання представника позивача та представника відповідача про участь у судовому засіданні, призначеному на 13.01.2026 на 12:00, в режимі відеоконференції.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 17.12.2025.
13.01.2026 від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№ 936/26), в якому відповідач просить долучити до матеріалів справи № 922/3999/25 копію листа архівного відділу Лозівської районної військової адміністрації від 23.12.2025 за вих.№01-41/169 з додатками до цього листа.
У судовому засіданні 13.01.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні до 03.02.2026 до 11:30.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 13.01.2026.
У судовому засіданні 03.02.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні до 11.02.2026 до 12:30.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 03.02.2026.
У судовому засіданні 11.02.2026 представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. 
Присутній у судовому засіданні 11.02.2026 представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 
В ході розгляду справи Господарським судом Харківської області, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ГПК України.
Судом в повному обсязі досліджено письмові докази у справі відповідно до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
У судовому засіданні 11.02.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВААГРО УКРАЇНА" є власником нерухомого майна, а саме: комплексу з 29 нежитлових будівель та належних до них споруд загальною площею 17 766,6 кв.м (вул. Перемоги, буд. 1, смт Орілька, Лозівський р., Харківська обл.); газорегуляторного пункту площею 21,7 кв.м (вул. Перемоги, буд. 1-а, смт Орілька, Лозівський р., Харківська обл.); корівника площею 58,3 кв.м (вул. Перемоги, буд. 1б, смт Орілька, Лозівський р., Харківська обл.).
Право власності Позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.10.2023, номери записів: 52009712, 52009110, 52009383. Підставою виникнення права власності є Передавальний акт (ліквідаційний баланс) від 02.10.2023 у зв`язку з приєднанням ТОВ «ОРІЛЬСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» до ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА», зареєстрований в реєстрі за № 231, 232 приватним нотаріусом Харківського мІського нотаріального округу Малаховою Г.І.
Вказані об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 загальною площею 7,1000 га (цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості).
Право комунальної власності Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.05.2023.
17.05.2024 постійною робочою групою, створеною розпорядженням міського голови від 18.02.2022 № 50 "Про створення постійної робочої групи для здійснення контролю за використанням земель комунальної власності та додержанням вимог земельного законодавства", проведено обстеження земельної ділянки по вул. Перемоги, 1, 1-а, 1-б у смт Орілька Лозівського району Харківської області. За результатами обстеження складено Акт від 17.05.2024, у якому зафіксовано наступне. 
Відповідно до відкритих даних земельного кадастру України земельна ділянка комунальної власності під нерухомим майном, що належить позивачу, сформована, кадастровий номер 6323955700:02:000:0849, загальна площа 7,1000 га, категорія - землі промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та iншого призначення, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних i допоміжних будiвель i споруд підприємств переробної, машинобудівної та iншої промисловості, розташована за межами населених пунктів на територiї Орiльського старостинського округу Лозівської міської територіальної громади, нормативна грошова оцiнка станом на 15.03.2024 складає 9946587,З4 грн. Право користування на земельну дiлянку не оформлялося.
За iнформацiєю ГУ ДПС у Харківській області ТОВ «НОВААГРО Україна», податковий номер 34631027, облiковується платником земельного податку з юридичних осіб у ГУ ДПС у Харкiвськiй областi (Лозiвський район) за земельну ділянку площею 17846,60 кв.м. з кадастровим номером 63232955700:02:000:0849. Станом на 01.05.2024 згідно інтегрованої картки платника сплата земельного податку з юридичних осiб та податку на нерухоме майно за 2023 piк вiдсутня.
Розбiжнiсть площi сформованої земельної дiлянки з кадастровим номером 6323955700:021000:0849 та площi, за яку подає декларацiю i сплачує земельний податок ТОВ «Орільський елеватор», складає: 7,1 га - 1,78466 га = 5,3153 га.
Комісією також зафіксовано, що територія елеватору огороджена високим парканом, що перешкоджає візуальному огляду території. На обстежувану територію членів постійної робочої групи не було допущено.
Крізь ворота було виявлено, що візуально об`єкти нерухомості знаходяться в задовiльному станi, використовуються у виробничiй дiяльностi, територiя земельної ділянки з боку основного в`їзду також знаходиться у задовiльному санітарному стану, а з інших сторін навколо паркану захаращена чагарниками.
21.08.2024 ТОВ «НОВААГРО Україна» звернулося до Лозівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 загальною площею 7,1000 га комунальної власності для експлуатації та обслуговування комплексу об`єктів нерухомого майна за адресою: Харківська обл., Лозівський р., смт Орілька, вул. Перемоги, будинок 1, 1а, 1б на дві окремі ділянки з метою подальшої передачі однієї із ділянок в користування ТОВ "НОВААГРО УКРАЇНА" та укладання договору оренди. 
До клопотання було подано наступні документи:
- копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна за адресами Харківська область, Лозівський район, селище Орілька, вулиця Перемоги, 1, 1-А, 1-Б;
- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «НОВААГРО Україна» ;
- копію довіреності представника.
Листом Лозівської міської ради від 16.09.2024 № 02-13-10/1815 клопотання ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» було залишено без руху у зв`язку з тим, що товариством не надано графічної частини схеми поділу зазначеної земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки з орієнтовними площами та копії технічних паспортів на всі об`єкти нерухомого майна. 
Листом від 30.09.2024 № 3009 ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» надано міській раді додаткові відомості до клопотання від 21.08.2024 № 2108 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а саме: витяг з ДЗК, копії технічних паспортів та графічні матеріали.
Однак, Рішенням LXIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області №2332 від 05 грудня 2024 року (далі також – Рішення №2332 від 05.12.2024) відмовлено ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» в задоволенні клопотанні вих. №2108 від 21.08.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 загальною площею 7,1000 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком по вулиці Перемоги, 1, 1-А, 1-Б у селищі Орілька Лозівського району Харківської області, на якій розташоване нерухоме майно, що належить ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВААГРО УКРАЇНА» на праві власності, у зв`язку з порушенням вимоги пункту 6 статті 79-1 Земельного кодексу України та статті 6 Закону України «Про оренду землі», а саме через відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою.
Не погодившись із Рішенням №2332 від 05.12.2024, ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» звернулося до Лозівської міської ради із заявою вих. №120225 від 12.02.2025 про повторний розгляд клопотання щодо надання дозволу на розробку технічної документації.
Листом Лозівської міської ради від 26.02.2025 за вих. № 999/02-13-10 заяву ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» вих. №120225 від 12.02.2025 залишено без руху та звернуто увагу на положення ст. 79-1 Земельного кодексу України щодо порядку формування земельних ділянок шляхом їх поділу. Наголошено на наявності сформованої земельної ділянки, на яку зареєстровано право комунальної власності та відсутність права користування у ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» на земельну ділянку, яку останній має намір поділити. Роз`яснено, що товариство має право надати додатково документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці, технічні паспорти на нерухоме майно, установчі документи підприємства, проектну пропозицію щодо поділу.
Листом від 11.003.2025 вих. № 110325 ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» надано відповідачу заяву щодо долучення вищезазначених документів.
Однак, Рішенням LXXI сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області №2546 від 10 квітня 2025 року (далі також – Рішення №2546 від 10.04.2025) відмовлено ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» в задоволенні клопотання вих. №120225 від 12.02.2025 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у зв`язку з порушенням вимоги пункту 6 статті 79-1 Земельного кодексу України та статті 6 Закону України «Про оренду землі», а саме через відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою, в зв`язку з тим, що ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» не є стороною, яка має право ініціювати поділ земельної ділянки комунальної власності. 
Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради від 22.10.2024 № 2066 затверджено Акт визначення розміру безпідставно збережених грошових коштів, згідно з яким ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» нараховано до сплати 736 809,50 грн за використання земельної ділянки площею 7,1000 га без достатніх правових підстав за період з 03.10.2023 по 31.12.2024.
Крім того, в матеріалах справи міститься архівна довідка від 23.12.2025 № 01-41/169, яка містить інформацію про історичний порядок використання вказаної земельної ділянки попередніми власниками об`єктів нерухомості.
ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» вважає, що Рішення №2332 від 05.12.2024 та Рішення №2546 від 10.04.2025, прийняті Лозівською міською радою Харківської області, є протиправним, оскільки товариство має безумовне право на отримання земельної ділянки, розташованої під набутою у власність нерухомістю, у користування, у зв`язку з чим звернулося до суду з цим позовом. 
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією
Стаття 14 Конституції України проголошує землю основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і здійснюється громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону
Згідно з частиною 1 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади — жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста — самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Статтею 142 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі — 3К України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами
За приписами статті 2 3К України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Суд зауважує, що згідно зі статтею 5 3К України основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання раціонального використання та охорони земель, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, пріритет вимог екологічної безпеки.
Особливе значення суд надає принципу раціонального використання земель, завдяки забезпечується максимальна ефективність експлуатації об`єктів у поєднанні з мінімально необхідним втручанням у природний стан землі та уникненням неефективного утримання надлишкових площ, що не використовуються за цільовим призначенням.
Приписи частини 2 статті 19 Конституції України імперативно встановлюють, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Це означає, що реалізація права власності на землю від імені народу не є абсолютною і має здійснюватися органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами виключно в межах процедур, визначених Земельним кодексом України.
Згідно з частиною 1 статті 79-1 3К України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні.
Суд зазначає, що за приписами частин 3, 5 статті 79-1 3К України логічним завершенням формування земельної ділянки (у тому числі шляхом поділу) є її державна реєстрація у Державному земельному кадастрі. Проте передумовою такої реєстрації є розроблення відповідної документації із землеустрою.
Частиною 6 статті 79-1 ЗК України встановлено імперативну вимогу: формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою встановлені Законом України «Про землеустрій». 
Відповідно до статті 56 вказаного Закону технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.
У випадку, коли мова йде про землі комунальної власності, розпорядником яких є орган місцевого самоврядування, таке «рішення власника» трансформується у процедуру надання дозволу на розроблення документації.
Порядок надання такого дозволу визначено статтею 123 3К України. За змістом частини 3 цієї статті відповідний орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, надання дозволу на розроблення технічної документації є початковим етапом процедури формування нових земельних ділянок. Цей етап не означає автоматичного передання землі у власність чи користування, а лише створює правові підстави для замовлення та розроблення землевпорядної документації, яка в подальшому підлягатиме затвердженню.
Відтак, розгляд відповідного клопотання є обов`язком органу місцевого самоврядування як розпорядника землі.
Щодо позовних вимог про скасування рішень Лозівської міської ради №2332 від 05.12.2024 та №2546 від 10.04.2025, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що рішенням LXIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області №2332 від 05 грудня 2024 року відмовлено ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» в задоволенні клопотанні вих. №2108 від 21.08.2024 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 загальною площею 7,1000 га у зв`язку з порушенням вимоги пункту 6 статті 79-1 Земельного кодексу України та статті 6 Закону України «Про оренду землі», а саме через відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою.
В свою чергу, Рішенням LXXI сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області №2546 від 10 квітня 2025 року відмовлено ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» в задоволенні клопотання вих. №120225 від 12.02.2025 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у зв`язку з порушенням вимоги пункту 6 статті 79-1 Земельного кодексу України та статті 6 Закону України «Про оренду землі», а саме через відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою, в зв`язку з тим, що ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» не є стороною, яка має право ініціювати поділ земельної ділянки комунальної власності. 
Таким чином, основною підставою для відмови у наданні дозволу на поділ земельної ділянки Лозівська міська рада визначила відсутність належним чином оформленого права користування (оренди) ТОВ "НОВААГРО УКРАЇНА" земельною ділянкою.
Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт.
Отже, з моменту набуття права власності на будівлі (03.10.2023) ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» в силу закону набуло право вимагати оформлення права користування/права оренди в межах, необхідних для обслуговування цих будівель.
Відтак, висновок Лозівської міської ради про те, що ТОВ "НОВААГРО УКРАЇНА" не є належною особою для ініціювання поділу, суперечить самій суті принципу superficies solo cedit, оскільки фактичне право користування у позивача вже виникло.
Крім того, процедура відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою чітко регламентована частиною 3 статті 123 3К України. Зазначена норма містить вичерпний перелік підстав для відмови, а саме підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. 
Оскільки позивачем було подано повний пакет документів, а відповідач не встановив невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що є єдиною підставою відмови згідно з ч. 3 ст. 123 ЗК України, у Лозівської міської ради виник імперативний обов`язок надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. 
Суд відхиляє посилання відповідача на публічний фінансовий інтерес громади, оскільки будь-який інтерес громади має реалізовуватися виключно в межах закону. 
Суд критично оцінює посилання відповідача на Акт обстеження земельної ділянки від 17.05.2024 як на підставу для відмови у наданні дозволу на поділ.
Дослідивши зміст вказаного Акту, суд встановив, що обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 здійснювалося робочою групою шляхом візуального огляду. В самому тексті Акту членами комісії зафіксовано, що «територія елеватору огороджена високим парканом, що перешкоджає візуальному огляду території», а також те, що «на обстежувану територію членів постійної робочої групи не було допущено».
Суд зазначає, що висновки комісії про використання позивачем усієї площі земельної ділянки (7,1000 га) ґрунтуються виключно на візуальних припущеннях, зроблених «крізь ворота» основного в`їзду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення інструментальних вимірювань, геодезичної зйомки чи інших контрольних заходів, які б дозволили чітко встановити межі фактичного землекористування під кожною будівлею, належною на праві власності позивачу.
Таким чином, Акт обстеження від 17.05.2024 не може вважатися належним доказом законності оскаржуваних рішень, оскільки він за своєю суттю не спростовує право власника нерухомості на формування окремого об`єкта оренди під власним майном.
Щодо посилань відповідача на неінформативність графічних матеріалів суд зазначає, що даний аргумент не може бути законною підставою для відмови за ст. 123 3К України. Більше того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач застосовував процедуру «залишення без руху» та приймав додаткові пояснення позивача від 30.09.2024 та 11.03.2025, чим фактично визнав їх достатність для ідентифікації намірів позивача щодо поділу.
Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, додає до клопотання, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.
Суд наголошує, що на стадії звернення за дозволом на розроблення документації із землеустрою закон не вимагає від заявника надання готової технічної документації, кадастрових сертифікованими інженерами-землевпорядниками. Метою подання графічних матеріалів на цій стадії є лише візуалізація наміру заявника, щоб орган місцевого самоврядування міг ідентифікувати, про яку саме ділянку (або її частину) йде мова.
Посилання відповідача на Порядок ведення Державного земельного кадастру щодо необхідності надання «викопіювання з картографічної основи» є безпідставним, оскільки вказані норми регулюють діяльність кадастрових реєстраторів та порядок надання витягів з ДЗК, а не обов`язок заявника при ініціюванні поділу землі.
Крім того, винесення клопотання позивача на розгляд сесії міської ради свідчить про те, що відповідач зміг ідентифікувати об`єкт поділу та визнав подані матеріали достатніми для прийняття рішення по суті. 
За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 07.04.2021 у справі №0640/4182/18, "...поділ та об`єднання земельних ділянок за свою суттю фактично є формуванням нової чи нових земельних ділянок, що передбачає певну процедуру щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, його погодження та затвердження в порядку, встановленому ЗК України, який визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку...
...Відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки він не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, надати дозвіл на розробку технічної документації, або ні". 
3 огляду на викладене, оскільки Лозівська міська рада при прийнятті рішень №2332 від 05.12.2024 та №2546 від 10.04.2025 про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою керувалася підставами, які не передбачені статтею 123 3К України, вказані рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Вирішуючи питання про зобов`язання Лозівської міської ради надати позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, суд зазначає наступне.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 у справі №804/1469/17, «на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов 'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 6 статті 118 3К України.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними».
У спірних правовідносинах стаття 123 3К України встановлює чіткий алгоритм дій відповідача: за відсутності законних підстав для відмови (невідповідність містобудівній документації тощо), орган зобов`язаний надати дозвіл.
Використання законодавцем у частині 11 статті 120 3К України конструкції «зобов`язаний передати» у сукупності з вичерпним переліком підстав для відмови, визначеним статтею 123 3К України, нівелює будь-яку дискрецію відповідача у цьому питанні за умови виконання позивачем вимог закону.
Судом встановлено, що позивач виконав усі вимоги закону щодо звернення, а відповідач не довів наявності жодної з підстав для відмови, передбачених ч. 3 ст. 123 3К України.
Суд також наголошує на необхідності дотримання принципу ефективності способу захисту порушеного права. Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, спосіб захисту має бути таким, що реально поновлює право особи, а не є формальним.
3 огляду на викладене, позовна вимога про зобов`язання Лозівської міської ради надати ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Оцінюючи належність обраного ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» способу захисту шляхом визнання права користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Дане положення кореспондує із нормами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, згідно з якими землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, у тому числі шляхом визнання права.
Суд зазначає, що за змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 
Ефективність захисту в розумінні Верховного Суду означає, що вимога на захист цивільного права має призводити до реального поновлення порушеного права, забезпечуючи правову визначеність у відносинах сторін. Така ситуація, на переконання суду, робить вимогу про визнання права єдиним ефективним інструментом захисту. 
Цей підхід кореспондує із правовою позицією, сформульованою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі N?916/1415/19: «визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності».
Визначаючи просторовий обсяг права користування позивача, суд виходить із системного аналізу частини 11 статті 120 ЗК України та усталеної практики Верховного Суду щодо концепції «території обслуговування».
Відповідно до абзаців 1, 2 частини 11 статті 120 3К України набувач права власності на об`єкт нерухомого майна, розміщений на земельній ділянці комунальної власності, що не перебуває у користуванні, має право на отримання земельної ділянки, на якій розміщено такий об`єкт. 
Суд зазначає, що граматичне тлумачення словосполучення «на якій розміщено об`єкт» не може бути обмежене виключно площею забудови, оскільки це суперечило б технічній сутності нерухомого майна як об`єкта цивільних прав.
Позиція суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, де суд зазначив:
«Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості... набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній».
Суд наголошує, що поняття «земельна ділянка, на якій розміщено об`єкт» у розумінні частини 11 статті 120 3К України охоплює два невід`ємні компоненти: територія безпосередньої проекції будівель на земну поверхню, та прилегла територія, без якої нормальна експлуатація, під`їзд спецтехніки, дотримання протипожежних та санітарних норм елеваторного комплексу є технологічно неможливими. 
За таких обставин, право позивача на отримання землі «на якій розміщено об`єкт» за своєю юридичною природою є правом на функціональний базис нерухомості. Оскільки ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» є власником комплексу з 29 нежитлових будівель, межі необхідної ділянки мають визначатися об`єктивними технічними параметрами обслуговування цих споруд.
Суд наголошує на імперативності приписів частин 11 та 13 статті 120 Земельного кодексу України, якими встановлено обов`язок органу місцевого самоврядування: передати земельну ділянку у власність або користування набувачу об`єкта нерухомості у строк не пізніше 30 днів з дня отримання відповідного клопотання. 
Дана процесуальна норма покликана забезпечити реалізацію принципу юридичної визначеності та унеможливити ситуації, за яких власник майна тривалий час позбавлений можливості належним чином оформити право на землю під своєю нерухомістю.
Суд вважає, що ініційована позивачем процедура поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6323955700:02:000:0849 є способом фактичного розмежування «території обслуговування» та надлишкових земель. Відмова відповідача у наданні дозволу на такий поділ фактично позбавляє Позивача можливості реалізувати імперативну вимогу закону щодо оформлення права саме на ту ділянку, «на якій розміщено об`єкт», чим порушує принцип юридичної визначеності та правомірні очікування власника майна.
Таким чином, суд приходить до висновку, що право користування ТОВ «НОВААГРО УКРАЇНА» поширюється на земельну ділянку в межах, необхідних для технологічного обслуговування елеваторного комплексу, а встановлення цих меж шляхом розроблення технічної документації із землеустрою є обов`язковим етапом реалізації прав позивача, передбачених ст. 120 3К України.
У частині 3 статті 2 Господарського процесуального України передбачено, що одним з основних принципів господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Крім того, при прийнятті рішення суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», де Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Скасувати Рішення LXIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області (код ЄДРПОУ 06716633) від 05 грудня 2024 року №2332 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 34631027) у надані дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вулиці Перемоги у селищі Орілька Лозівського району Харківської області.
Скасувати Рішення LXXI сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області (код ЄДРПОУ 06716633) від 10 квітня 2025 року №2546 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 34631027) у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вулиці Перемоги 1, 1-А, 1-Б у селищі Орілька Лозівського району Харківської області.
Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 34631027) право користування земельною ділянкою комунальної власності в межах, необхідних для обслуговування належних Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресами: Харківська обл., Лозівський р-н, смт Орілька, вул. Перемоги, буд. 1, 1-А, 1-Б.
Зобов`язати Лозівську міську раду Харківської області (код ЄДРПОУ 06716633) надати дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 34631027) на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим № 6323955700:02:000:0849 у частині, необхідній для обслуговування вказаних об`єктів нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА».
Стягнути з Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська обл. м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, код ЄДРПОУ 06716633) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВААГРО УКРАЇНА» (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66, код ЄДРПОУ 34631027) витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 689,60 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66, код ЄДРПОУ 34631027).
Відповідач: Лозівська міська рада Харківської області (64602, Харківська обл. м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1, код ЄДРПОУ 06716633).

Повне рішення складено "17" лютого 2026 р. 

Суддя		О.О. Присяжнюк