Справа № 591/11541/25
Провадження № 2/591/2857/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2026 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар Алевтини Іванівни
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження
з повідомленням сторін цивільну справу № 591/11541/25
за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Брайко Юлія Валеріївна
до ОСОБА_2 
про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 
ОСОБА_3 
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1 в режимі відеоконференції
представник позивача адвокат Брайко Юлія Валеріївна
відповідач ОСОБА_2 
представник відповідача адвокат Давидов Андрій Григорович
третя особа ОСОБА_3 в режимі відеоконференції
секретар судового засідання Шпаченко Максим Васильович
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час досяг повноліття та продовжив навчання у Вищій школі Вісмар на денній формі. Син проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що вимагає значних фінансових витрат, у тому числі на навчання, харчування, проживання, придбання підручників та інші потреби, необхідні для забезпечення його розвитку. Посилаючись на норми стст. 198-200 СК України, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця і до закінчення навчання, але не більше до досягнення ним 23 річного віку.
У відзиві відповідач не заперечує проти того, що повнолітній син ОСОБА_6 проживає разом із позивачем, досяг повноліття та продовжує навчатись на денній формі навчання у Вищій школі Вісмар. Разом з цим, уважає заявлені вимоги необгрунтованими, мотивуючи тим, що:

- позивач не надає суду жодних доказів того, що у зв`язку із навчанням сина, останній потребує матеріальної допомоги;

- син навчається абсолютно безкоштовно і будь-яких витрат на оплату навчання сина позивач не несе. Усі витрати, які пов`язані з академічним процесом, зокрема придбання підручників, гаджетів, канцелярського приладдя тощо покриваються за рахунок держави;

- у зв`язку із навчанням, сину щомісячно виплачується стипендія у розмірі 30 Євро;

- повнолітній син ОСОБА_6 зареєстрований як підприємець, а також працює за трудовим договором, тобто має стабільний постійний дохід. Дохід ОСОБА_7 від здійснення підприємницької діяльності з
інтернет-торгівлі (жіночим та чоловічим одягом) становить орієнтовно 10 тисяч Євро на рік (більше 800 Євро або 40 тисяч грн щомісячно). Поряд з цим, згідно трудового договору, ОСОБА_6 отримує заробітну плату у розмірі 13 Євро за одну годину. Зазначену роботу («мініджьоб») Єгор відвідує у вільний від навчання та дозвілля час, протягом двох, інколи трьох днів на тиждень, відповідно в середньому отримує близько 500 Євро (25 тисяч грн) заробітної плати щомісячно;

- за таких обставин, середньомісячний особистий дохід ОСОБА_7 становить близько 1 300 Євро (65 тисяч грн), що свідчить про те, що ОСОБА_6 є самодостатньою, цілком самостійною особистістю. 

Зазначає, що повнолітній син сторін завжди з розумом ставиться до фінансових витрат, зокрема вкладає кошти у розвиток підприємницької діяльності, шкідливих звичок не має, любить подорожувати Європою. Крім цього, ОСОБА_6 бере участь у витратах родини, допомагає матері фінансово, навіть, надавав кошти матері на придбання автомобіля. Середньомісячні витрати родини не є захмарними, оренда житла разом із витратами на комунальні послуги не перевищує 700 Євро на місяць, ціни на продукти харчування та побутові послуги є адекватними для тієї місцевості.

Позивач також є працездатною особою, працює та отримує стабільний постійний дохід орієнтовно 2 200 Євро на місяць, держава Німеччина виплачує додатково по 255 Євро щомісячно на молодшу доньку та на повнолітнього сина ОСОБА_7 (разом 510 Євро щомісяно), оскільки він навчається. Програма виплат «Kindergeld» стосується також і дітей, які досягли віку у 18 років, за умови, якщо вони навчаються або шукають роботу - виплачується усім особам, незалежно від громадянства, за умови офіційного проживання в країні. 

Окрім того, що матеріали справи не містять доказів наявності потреби повнолітнього ОСОБА_7 в отриманні матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, необхідність повнолітнього сина сторін в отриманні будь-якої матеріальної допомоги повністю спростовуються наявністю у сина заробітку та доходу від підприємництва. 

Разом із тим, у відповідача відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Відповідач на даний час здійснює постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_8 , а тому вимушений був звільнитися з роботи і на даний час фізичної змоги працевлаштуватися просто не має. Будь-які інші доходи у відповідача повністю відсутні. З відповідача на даний час стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки, розмір яких позивачка прагне збільшити. У зв`язку із затримкою заробітної плати за колишнім місцем роботи, у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка становить більше 64 тисяч гривень. Окрім обов`язку щодо постійного догляду за хворим непрацездатним батьком, у відповідача також є обов`язок згідно судових рішень сплачувати аліменти на утримання батька у розмірі 1/16 частини доходів та у розмірі 1/10 частини на утримання непрацездатної матері. За таких обставин, беручи у сукупності зазначене вище, відповідачем у повній мірі доведено повну відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який навчається.

Беручи до уваги, що повнолітній син взагалі не має будь-яких потреб в отриманні матеріальної допомоги, у тому числі і у зв`язку із навчанням, яке повністю забезпечується державою, має постійний систематичний дохід та у повній мірі здатний самостійно забезпечувати свої потреби та дозвілля, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_3 надав письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Обставини його проживання та навчання, які зазначені батьком у відзиві є правдивими. Він спілкується із батьком, підтримує дружні родинні стосунки, особисто повідомляв йому про себе, про навчання, роботу, відпочинок та дозвілля тощо. Також особисто надавав батьку документи щодо свого працевлаштування та щодо реєстрації його як підприємця у Німеччині, які батько подав разом із відзивом. Таким чином, будь-які сумніви щодо неправдивості чи викривлення інформації у поданих документах відсутні.

Рух справи
16 жовтня 2025 року Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 
28 січня 2026 року Ухвалою суду залучено  ОСОБА_3 за клопотанням останнього у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. 
Аргументи учасників судового процесу
У судовому засіданні 24.02.2025 позивач та її представник підтримали позов з наведених у ньому підвстав. 
Відповідач та його представник заперечили проти заявлених вимог. Також зробили заяву про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Третя особа не підтримує заявлені позовні вимоги позивача до відповідача, пояснив, що він працює, отримує кошти, а навчання у нього безкоштовне, на підручники кошти не витрачаються.
На стадії ухвалення судового рішення оголошено перерву.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судом
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2005 до 27.03.2020. Шлюб між ним розірвано на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/3814/19.
У сторін є спільні діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15.02.2021 місце проживання дітей визначено з матір`ю.
На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.03.2021 у справі № 591/2031/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмір 1/3 частин всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімумв для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
На даний час дитина  ОСОБА_3  досяг повноліття та продовжує навчання у Вищій школі Вісмар, отримує стипендію.

ОСОБА_3 також зареєстрований як підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з інтернет-торгівлі (жіночим та чоловічим одягом). 

ОСОБА_3 також працює за трудовим договором для працівників, які залучаються для виконання тимчасових робіт. Отримує заробітну плату у розмірі 13 Євро за одну годину. 

Відповідно до трудової книжки, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 звільнений з АТ СУМИХІМПРОМ за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю умов коллективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 

Станом на 31.10.2025 заборгованість по сплаті аліментів становить 64 005.92 грн. 

Відповідно до Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 01.10.2025, ОСОБА_2 здійснює постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_8 . За рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання батька у розмірі 1/16 частини доходів та у розмірі 1/10 частини на утримання непрацездатної матері.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого/перерахованого податку та військового збору станом на 17.10.2025, сума доходу ОСОБА_2 від АТ КБ ГЛОБУС становить 242.61 грн.

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права
Положеннями стст. 15-16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частинами першою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Виходячи зі змісту даних норм, порядок виконання обов`язку матері, батька утримувати дитину до її повноліття та правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років) та дочки, сина, які досягли повноліття.

Відповідно до чч.1-2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (стст.199-201 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до правових висновків, Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до висновку, викладеному в постанові Верховного Суду в справі № 635/1139/17 від 20 травня 2020 року, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

У цій постанові Верховного Суду в справі № 635/1139/17 від 20 травня 2020 року зазначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Таким чином, лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог у розмірі, заявленому позивачем.
Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.
Встановлено судом, що ОСОБА_3 є сином відповідача ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжував навчання за межами України у Вищій школі Вісмар, отримує стипендію, працевлаштований та отримує самостійний дохід. 

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що не потребує матеріальної допомоги від батька; навчання, проїзд до навчального закладу у нього безкоштовні, на придбання підручників також кошти не витрачаються. Певна частина ліків безкоштовна. Він отримує стипендію, працює, нещодавно повернувся з відпочинку, путівку на який оплатив своїми коштами. Мама оплачує репетитора по математиці, проживання, продукти харчування, страховку. Скільки витрачає коштів йому не відомо, у нього кошти не просить. Свої кошти він витрачає на власні потреби.

Разом з тим, суд звертає увагу, що заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, позивачем не було обґрунтовано розміру матеріальної допомоги, якої вона потребує у зв`язку з утриманням повнолітнього сина, що продовжує навчання, на підтвердження розміру щомісячних витрат на його утримання не надано відповідних доказів.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Встановлено судом, що навчання повнолітнього ОСОБА_3 не позбавляє йогоь можливості працевлаштуватися та отримувати самостійний дохід, достатній для покриття його власних потреб життєдіяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другійстатті 89 ЦПК Українивизначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.
За встановлених обставин справи та вимог закону, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки нею не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст. 182, 199 СК України, які б давали підстави для визначення розміру аліментів на повнолітнього сина.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 141 ЦПК та з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався.
Враховуючи, що позивачу у позові відмовлено, судовий збір слід віднести на рахунок держави.
Позивачем заявлено вимогу про сплату витрат на надання правничої допомоги у розмірі 10 000.00 грн. 
Відповідачем у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України зроблено відповідну заяву про судові витрати. Наявний товарний чек ФОП ОСОБА_9 від 22.12.2025 про сплату 7 200.00 грн за переклад двох контрактів з німецької мови на українську та їх нотаріальне завірення.
Керуючись стст. 7, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Ухвалив:
У Позові ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, відмовити.
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень:http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).

Інформація про сторони та інших учасників справи:
позивач  ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ;
представник позивача адвокат Брайко Юлія Валеріївна РНОКПП: НОМЕР_2 ОРДЕР СЕРІЯ ВІ №1340103 від 08.10.2025;
відповідач ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ;
представник відповідача адвокат Давидов Андрій Григорович РНОКПП: НОМЕР_4 , ОРДЕР СЕРІЯ ВМ № 1077366 від 12 грудня 2025 р.

Суддя        А. І. Косар