ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 386/119/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу	 ОСОБА_1 	
на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області  від 13.02.2026р. в адміністративній справі №386/119/26	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:   про:	Департаменту патрульної поліції  Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,- 	
ВСТАНОВИВ:
26.01.2026р. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Задорожнюк О.Б., звернувся до Голованівського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення /а.с. 1-6/.
Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2026 р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №386/119/26 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи /а.с. 24/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що 16.01.2026р. відносно нього було складено постанову серії ЕНА №6522390, якою його за вчинене правопорушення було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн., але позивач вважає цю постанову необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що адміністративного правопорушення він не вчиняв, тому позивач просив суд скасувати постанову серії ЕНА №6522390 від 16.01.2026р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2026р. у справі №386/119/26 у задоволенні адміністративного позову відмовлено (суддя Гарбуз О.С.) /а.с. 33-37/. 
Позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Задорожнюк О.Б., не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 23.02.2026р. за допомогою системи «Електронний суд», безпосередньо до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді Чепурнов Д.В., Сафронова С.В..
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13.02.2026р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026р. у справі №386/119/26 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.02.2026р. у справі №386/119/26 і з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи, які надійшли до суду апеляційної інстанції 09.03.2026р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026р. у справі №386/119/26 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 24.03.2026р., про що учасники справи були повідомлені відповідно до чинного законодавства.
Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у даній справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.02.2026р. у даній справі залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що 16.01.2026р. інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом поліції Рябовим О.В., було складено постанову серії ЕНА №6522390 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі / а.с. 8/, відповідно до якої 16.01.2026р. о 22:43 годин в 452 км автодороги Київ - Одеса керуючи транспортним засобом «SCANIAn G380» держномер НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не працювала підсвітка номерного знаку, чим порушив п.2.9 «в» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.121-3 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн і відповідно до матеріалів справи саме ця постанова відповідача є предметом оскарження у даній.
Відповідно до вимог, зазначених в позовній заяві та апеляційній скарзі, позивач вважає постанову інспектора незаконною та необґрунтованою і просив суд скасувати постанову від 16.01.2026р. серії ЕНА №6522390, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме перед початком руху він перевірив справність всіх ламп освітлення. Також зазначає про те, що не міг передбачити, що під час руху виникне технічна несправність з ламп освітлення заднього номерного знаку і не міг це виявити під час руху жодним чином. Це не призвело до будь-яких наслідків. До того ж закон передбачає продовження руху коротшим шляхом до місця стоянки чи ремонту, а також оскільки він відповідальний водій то одразу після зупинки та виявлення несправності усунув на місці та зазначає про те, що інспектор поліції не врахував обставин, що можуть пом`якшувати відповідальність водія при застосуванні адміністративного стягнення, не заслухав пояснень, також в оскарженій постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.
Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України (далі – Правила), а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). 
Статтями 8, 18, 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.
Частиною 1 ст. 35 вищевказаного Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього ж Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:
1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;
2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;
3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;
4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;
5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;
6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Згідно з пп. «в» п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи не освітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності до ст. 280 КУпАП, зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення, чи винний він у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У даному випадку поліцейський повинен був з`ясувати, чи знав позивач проте, що у нього неосвітлений номерний знак; повинен був з`ясувати, коли в останнє транспортний засіб проходив технічний огляд; чи в наявності лампочки освітлення номерного знаку в їх технологічних отворах (їх відсутність вказувала б на те, що водій повинен був про це знати); чи можливо усунути вказане порушення на місці.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У справі відсутні будь-які докази, які б з урахуванням пояснень позивача, про те що перед виїздом він перевіряв освітлення, підтверджували вину позивача у вчинені порушення, що є обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності. Усі обставини ґрунтуються виключно на припущеннях інспекторів і будь яких доказів умисних дій відповідач у вчинені правопорушення не було надано. За таких умов відсутність доказів не може тлумачитись на користь органу, що склав постанову, а сама постанова не може розглядатись як доказ вини. Це свідчить про необґрунтованість і незаконність винесеного рішення та підтверджує наявність підстав для його скасування.
Отже, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.07.2020р. у справі №463/1352/16-а, а саме: «…у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи...» .
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, та було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, що відповідно до положень ст. 317 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції від 13.02.2026р. у даній справі скасувати. 
Вирішуючи позовні вимоги позивача, колегія суддів вважає, є підстави для визнання протиправними дій відповідача та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6522390 від 16.01.2026р., а тому необхідно задовольнити позовні вимоги та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат колегія суддів вважає необхідним, стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на сплату судового зору у розмірі 1464,32грн. (665,60грн. за подання адміністративного позову і 798,72грн. за подання апеляційної скарги). 
На підставі викладеного, керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2025р. у справі №192/1890/25- скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити. 
Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6522390 від 16.01.2026р., у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. та справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір у розмірі 1464,32грн. (665,60грн. за подання адміністративного позову і 798,72грн. за подання апеляційної скарги).
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. 329,331 КАС України.
Повний текст виготовлено – 27.03.2026р.  

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов