МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 р.  	№ 400/13460/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005, 	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з вимогами: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Миколаївській області щодо не звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію".
- зобов`язати ГУНП в Миколаївській області прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, шляхом видання відповідного наказу згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" з 13.12.2025 та внести відповідний запис у трудовій книжці позивача.
- зобов`язати ГУНП в Миколаївській області здійснити нарахування усіх видів грошового забезпечення - грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням робочого стажу; нарахування грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період проходження служби з 2018 до 2025 року.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 26.08.2025 року на адресу ГУНП в Миколаївській області, скерував рапорт про звільнення (за власним бажанням), який отримано, зареєстровано до СЕД, розглянуто та надано відповідь №156309-2025 від 06.09.2025 року, згідно якої вказано, що дата звільнення зі служби в НПУ можлива не раніше ніж 25.11.2025 року (3-х місячний термін з дня написання рапорту про звільнення).
По спливу даного терміну, 29.11.2025 року позивач, повторно, через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» до ГУНП в Миколаївській області скерував рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, відповідно до п.7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» , при цьому керуючись пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ просив звільнити його з визначеної дати - 13.12.2025.
Однак, 12.12.2025 позивачу було надано відповідь зі сторони ГУНП в Миколаївській області СЕД № 217789-2025, зміст якої вказував на відмову у такому звільненні у зв`язку із відсутністю обхідного листу, який мав засвідчувати відсутність заборгованостей перед ГУНП, а також резолюції у погодженні звільнення зі сторони керівника батальйону поліції особливого призначення (стрілецький), що призвело до нерозірвання трудових відносин між працівником та роботодавцем.
Надана відповідь зі сторони ГУНП в Миколаївській області не відповідає дійсності та вводить в оману позивача, в частині того, що останній перед подачею рапорту про звільнення за власним бажанням, через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» до ГУНП, звертався до т.в.о. командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП підполковника поліції Мазуніна С.М. з метою погодження даного рапорту, на що отримав категоричну відмову, що власне і призвело до направлення такого рапорту поштою. Аналогічна ситуація склалась між позивачем та т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП Мазуніним С.М. в частині обхідного листу, що полягало в категоричній відмові у наданні такого листу та засвідченням його підписами усіма зацікавленими особами з числа працівників окремих структурних підрозділів, що вказувало б на відсутність заборгованостей перед ГУНП .Вказане привело позивача до звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою від 18.12.2025 суд відкрив провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач надіслав відзив на позов, проти задоволення позовних вимог заперечує. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що до спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 68 Положення № 114 як спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці.
З рапорту про звільнення за власним бажанням від 26.08.2025 року ОСОБА_1 без зазначення поважних причин для звільнення просив звільнити його - 09.09.2025 року. Цей рапорт надійшов до відповідача - 03.09.2025, зареєстрований в ГУНП в Миколаївській області за вх. № 69279-2025
Про намір позивача звільнитися за власним бажанням з органів поліції відповідач дізнався - 03.09.2025 і саме ця дата вважається датою попередження роботодавця про звільнення.
Із змісту відповіді ГУНП в Миколаївській області № 156309-2025 від 06.09.2025 вбачається, що ОСОБА_1 згідно його рапорту від 26.09.2025 не погоджено звільнення з 09.09.2025, бо ним не вказано у рапорті поважних причин звільнення, які давали йому право на звільнення раніше трьохмісячного строку встановленого у законодавстві для попередження керівника поліції щодо звільнення за власним бажанням, визначених у п. 68 Положення № 114.
ОСОБА_1 в межах трьохмісячного строку, наданого роботодавцю для вирішення питання щодо звільнення його с поліції запропоновано усунути недоліки поданого рапорту та погодити його з попереднім керівником (командиром батальйону) та оформити обхідний лист за три дні до орієнтовного терміну звільнення - до 25.11.2025 року. 
Із вищевикладених обставин вбачається, що позивач недоліки поданого рапорту від 26.08.2025 року ані станом на 25.11.2025 року, ані 03.12.2025 не усунув, а тому у зазначену дату звільнений не був.
Посилання позивача про те, що безпосередній керівник - командир БПОП ГУНП йому відмовив у погодженні рапорту не підтверджується жодним доказом у справі. До того ж позивач жодного разу не оскаржував дії свого командира, який відмовляється погоджувати йому рапорт та не видає обхідний лист.
Разом із тим, відповідно листа командира БПОП ГУНП Мазуніна С. від 27.12.2025 № 247398-2025 вбачається, що ОСОБА_1 до нього за візуванням своїх рапортів про звільнення не звертався, а подавав їх поштою безпосередньо до ГУНП в Миколаївській області. Більш того, за ним, як колишньою матеріально- відповідальною особою рахується не переданою відповідачеві нерухома будівля. Крім того, як вбачається із доданих до позову листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 14.08.2025 - 12.12.2025 року.
Тобто станом на момент 03.12.2025 (3-х місячний строк з дня подачі рапорту про звільнення) ОСОБА_1 продовжував працювати,бо надавав свої лікарняні листи для оплати. Та як вбачається із адвокатських звернень вих. № 01/11/2025 від 04.11.2025, вх. 1238аз-2025 від 08.12.2025 просив ГУНП в Миколаївській області про полегшення роботи та обіцяв вийти на роботу з лікарняного - 13.12.2025
Листи із вимогою звільнити його у тримісячний термін з дня подачі першого рапорту від 26.08.2025 року, тобто з 03.12.2025 до керівника ГУНП в Миколаївській області позивач не направляв та не повідомляв з цієї дати про те, що він припиняє з відповідачем трудові відносини.
За статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення (03.12.2025) не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. ОСОБА_1 подавши рапорт про звільнення за власним бажанням від 26.08.2025 після трьохмісячного строку попередження, встановленого п.68 Положення №114 станом на 03.12.2025 продовжував перебувати на службі, навпаки обіцяв вийти з лікарняного -13.12.2025 та не вимагав його звільнити в указаний строк, а тому відповідач не вправі був його звільняти з 03.12.2025.Вищезазначений правовий висновок про правомірність дій відповідача під час погодження звільнення за рапортом від 26.08.2025 підтверджується і тим, що ОСОБА_1 , подає другий рапорт про звільнення від 29.11.2025 року, в якому просить його не звільняти за першим рапортом станом на 25.11.2025, а вказує іншу дату - 13.12.2025 року.
Другий поданий рапорт про звільнення від 29.11.2025, зареєстрований у відповідача - 02.12.2025 за вх.. № 95724-2025 свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 передумав звільнятись за власним бажанням по першому рапорту та не хотів звільнятися - 25.11.2025, а має бажання бути звільненим 13.12.2025 року.
Відповідач вказує, що позивачем у рапорті від 29.11.2025 року також не визначено поважних причин для звільнення за власним бажанням, як того передбачає п.64 «ж» Положення № 114, що не дає право відповідачеві погодитися на звільнення позивача у більш коротший строк, ніж трьохмісячний термін встановлений п. 68 Положення № 114.
Трьохмісячний термін з дня подачі другого рапорту про звільнення від 29.11.2025 року спливає - 03.03.2026 року, а тому відповідач перебуваючи на стадії погодження звільнення з поліції позивача намагається усунути недоліки вдруге поданого рапорту та спонукає його вжити заходів до передачі матеріальних цінностей, які він не повністю передав по акту-приймання передачі, будучи у минулому матеріально-відповідальною особою.
Вище зазначене підтверджується відповіддю ГУНП № 247789-2025 від 12.12.2025, яку позивач безпідставно вважає відмовою звільнити його з поліції та листа командира БПОП ГУНП від 27.12.2025, в якому вказано про те, що ОСОБА_1 не передав усіх матеріальних цінностей та без поважних причин не виходить на роботу 12.12.2025 року.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 (далі - Порядок №1235) розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.
Згідно із пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Розділом ІІ «Підстави для видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до розділу ІІІ «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235: підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (пункт 2); перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (далі - Перелік). Позивач не надав кадровій службі обхідного листа і не вжив заходів до передачі всього майна, яке було йому передано було у відповідальне зберігання.
Відповідач вважає, що в діях по погодженню питання про звільнення ОСОБА_1 відповідно до його рапортів від 26.08.2025 та 29.11.2025 протиправна бездіяльність відповідача - відсутня, а права на звільнення у коротший термін, ніж трьох місячний строк з дня подачі рапорту по останньому рапорту позивач також не має. Тому позивач має звільнитися лише 03.03.2025 року.
Та вказує, що рішення про прийняття на службу та звільнення з неї приймається керівником органу поліції. І такі повноваження є дискреційними, а тому не можливо за допомогою суду зобов`язувати Відповідача прийняти рішення про звільнення. Просить в задоволенні позову відмовити.
02.01.2026 року позивач на адресу суду надав відповідь на відзив, свої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, вказуючи, що позивач неодноразово наголошував ОСОБА_2 про свій намір звільнення зі служби за власним бажанням з лав Національної поліції України, а також те, що у вказану дату в рапорті на звільнення - 13.12.2025 року, останній буде перебувати на своєму робочому місці, а лист тимчасової непрацездатності буде закрито.
Під час розмови із ОСОБА_2 , позивач вказував на необхідності підписання обхідного листу у встановлений строк, на що ОСОБА_2 відмовився його підписувати. відповідно до листа № 217789-2025 від 12.12.2025, при наданні відмови у звільненні зі сторони відповідача, останній зіслався на відсутність обхідного листу зі сторони позивача. Позивач, у ході розмови, неодноразово зазначав ОСОБА_2 , що хоче підписати та здати обхідний лист до встановленої в рапорті дати звільнення, однак ОСОБА_2 відмовлявся його підписувати.
У ході розмови, позивач наголошував на тому, що в повній мірі не вийде підписати обхідний лист, оскільки в ньому мають ставити свої підписи зброяр та діловод, які на момент даної розмови перебувають у відрядженні та не мають фактичної змоги підписати лист, тим самим засвідчивши факт відсутності заборгованостей позивача перед підрозділом та ГУНП. 
Позивач повідомляв ОСОБА_2 , що усі товарно-матеріальні цінності та зброю здав та заборгованостей немає.
Позивач у ході розмови із ОСОБА_2 чітко запитав, «... П: Вы его подписывать сейчас не будете? М: Не, щас не буду.». Враховуючи дану відповідь, ОСОБА_2 в черговий раз, прямо, відмовив позивачу у підписанні обхідного листу, а в своїй відповіді на рапорт про звільнення позивача, відповідач вказав що це позивач не доклав зусиль для подачі обхідного листу, а ГУНП та структурні підрозділи відношення до цього не мають, тим самим підтверджуючи упереджене ставлення до ОСОБА_1 та цим же, штучно створюючи обставини, що дискредитують позивача .
Як вказувалось вище, відповідно до вимоги листу ГУНП в Миколаївській області № 156309-2025, по спливу 3-х місячного терміну до орієнтованої дати звільнення - 25.11.2025 року, позивачу потрібно було подати ще один рапорт про звільнення за власним бажанням попередньо погодивши з керівником підрозділу поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Миколаївській області, що власне останній і зробив, тобто виконав вимогу ГУНП в Миколаївській області.
Однак, як вже зазначалось раніше, виконуючи дану вимогу ГУНП зі сторони позивача, йому неодноразово відмовляли у підписанні даного рапорту на звільнення за власним бажання, посилаючись на перебування останнього на лікарняному та наявності листу тимчасової непрацездатності, а також вказували на факт написання ще одного (3-го по рахунку) рапорту на звільнення після закриття лікарняного, що підтверджується наданими аудіозаписами розмов та скріншотами смс - листування.
У змісті листа - відповіді ГУНП в Миколаївській області № 217789 - 2025 від 12.12.2025 на рапорт про звільнення позивача від 29.11.2025 року, немає жодного слова про факт відмови у звільненні через перебування позивача на лікарняному, оскільки саме підставою для відмови стало відсутність підпису на рапорті про звільнення зі сторони керівника підрозділу, тобто ОСОБА_2 , а також відсутності обхідного листу, який позивачу також відмовили у підписанні.
Про те, у змісті свого відзиву на позовну заяву, відповідач вказує, що другий поданий рапорт на звільнення за власним бажанням позивача, свідчить про те, що останній передумав звільнятись за власним бажанням по першому рапорту від 26.08.2025 та не хотів звільнятися - 25.11.2025, а отже по новому рапорту потрібно обчислювати заново трьох місячний термін звільнення, який повинен сплинути 03.03.2026 року.
Позивач наголошував окремим працівникам поліції ГУНП в Миколаївській області про намір свого звільнення з лав Національної поліції України та не бажання подальшого проходження служби, що підтверджується аудіозаписами розмов, а тому відповідач таким чином, вводить в оману суд, викладаючи у змісті свого відзиву на позовну заяву фактів не вимагання позивача у такому звільненні.
Зауважує, що другий рапорт на звільнення за власним бажанням підписав 29.11.2025 року, та надав до відділення оператору поштового зв`язку «Укр Пошта» 29.11.2025 року, що підтверджується наданими квитанціями з цієї самої пошти та вручений кур`єрською доставкою співробітникам ГУНП в Миколаївській області 01.12.2025 року об 08:59 год. ранку, а отже вважається таким, що останні офіційно вже були 01.12.2025 року повідомленні про факт звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Просить позов задовольнити.
07.01.2026 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, взазавши, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення (03.12.2025 чи 25.11.2025 як помилково зазначає позивач) не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
У відповідача відсутня протиправна бездіяльність по рапорту ОСОБА_3 від 26.08.2025 року, бо після спливу 3-х місячного строку з дати повідомлення відповідача про своє бажання звільнитися позивач, не покинувши службу та не вимагаючи про своє звільнення, надіслав другий рапорт від 29.11.2025 із визначенням іншої дати звільнення - 13.12.2025 року і повторно не зазначаючи поважних причин звільнення.
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_4 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області. поліції 
Відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області № 519 о/с, призначений на посаду інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливо призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.
У зв`язку із різкими болями в спині в області грудного відділу хребта та попереку, які поступово збільшувались капітан поліції ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся за медичною допомогою до свого сімейного лікаря, з яким має підписану декларацію та в подальшому почав проходити та перебувати на безперервному лікуванні з приводу однієї нозології по напрямку неврології.
ОСОБА_1 поступив на стаціонарне лікування до ККЛ на ЗТ № 3 філії «ЦОЗ «АТ «Укрзалізниця», де йому було поставлено діагноз ускладнений поперековий остеохондроз, грижі L4-L5 та L5-S1 міжхребцевих дисків, спінальний стеноз на рівнях L4-L5 та L5-S1, полірадикулопатія кінського хвосту (кауда-синдром), переважно корінців L5 та S1 справа, з вираженим больовим синдромом, помірним парезом правої ступні, порушенням функції тазових органів за типом частих імперативних покликів до сечовипускання і періодичних невтримань, синдромом переміжної кульгавості, крампі, порушеннями статики і динаміки хребта. Після цього, 16.09.2025 року проведено операцію: мікрохірургічна дискектомія L4-L5 та L5- S1, декомпресія, а 24.09.2025 - останнього виписано з стаціонару та направлено на амбулаторне лікування для подальшої 3-х місячної реабілітації.
Позивач 26.08.2025 року на адресу ГУНП в Миколаївській області, скерував рапорт про звільнення (за власним бажанням), який отримано, зареєстровано до СЕД, розглянуто та надано відповідь № 156309-2025 від 06.09.2025 року, згідно якої вказано, що дата звільнення зі служби в НПУ можлива не раніше ніж 25.11.2025 року (3-х місячний термін з дня написання рапорту про звільнення).
По спливу даного терміну, 29.11.2025 року позивач, повторно, через оператора поштового зв`язку «Укрпошта» до ГУНП в Миколаївській області скерував рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому керуючись пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ просив звільнити його з визначеної дати - 13.12.2025.
Однак, 12.12.2025 позивачу було надано відповідь зі сторони ГУНП в Миколаївській області СЕД № 217789-2025, зміст якої вказував на відмову у такому звільненні у зв`язку із відсутністю обхідного листу, який мав засвідчувати відсутність заборгованостей перед ГУНП, а також резолюції у погодженні звільнення зі сторони керівника батальйону поліції особливого призначення (стрілецький), що призвело до не розірвання трудових відносин між працівником та роботодавцем.
Не погодившись із вказаним позивач звернувся до суду за захиcтом своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» (№580-VIII) поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
За приписами статті 59 Закону (№ 580-VIII: служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша); рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя); видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта); порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України (частина п`ята).
Згідно пунктом 7 частини першої статті 77 Закону (№580-VIII )поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Отже, Закон України «Про Національну поліцію» не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення.
Пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580- VIII передбачено можливість застосування норм «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів України 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.
За п. 7 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку:особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років.
За п.8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров`я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв`язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації;
ОСОБА_1 достроково, не досягнувши граничного терміну перебування на службі має право звільнитися за власним бажанням тільки при наявності причин, які перешкоджають йому проходити службу.
Згідно із пп. «ж» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік)
ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;
и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;.
Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Відтак відповідач зауважує, що до спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 68 Положення №114 як спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці.
Як вбачається із змісту рапорту про звільнення за власним бажанням від 26.08.2025 року ОСОБА_1 без зазначення поважних причин для звільнення просив звільнити його - 09.09.2025 року. Цей рапорт надійшов до відповідача - 03.09.2025, зареєстрований в ГУНП в Миколаївській області за вх. № 69279-2025.
Про намір позивача звільнитися за власним бажанням з органів поліції відповідач дізнався 03.09.2025 і саме ця дата вважається датою попередження роботодавця про звільнення.
Із змісту відповіді ГУНП в Миколаївській області № 156309-2025 від 06.09.2025 вбачається, що ОСОБА_1 згідно його рапорту від 26.09.2025 не погоджено звільнення з 09.09.2025, бо ним не вказано у рапорті поважних причин звільнення, які давали йому право на звільнення раніше трьохмісячного строку встановленого у законодавстві для попередження керівника поліції щодо звільнення за власним бажанням, визначених у п. 68 Положення № 114.
ОСОБА_1 в межах трьохмісячного строку, наданого роботодавцю для вирішення питання щодо звільнення його с поліції запропоновано усунути недоліки поданого рапорту та погодити його з попереднім керівником (командиром батальйону) та оформити обхідний лист за три дні до орієнтовного терміну звільнення - до 25.11.2025 року. Про необхідність оформлення обхідного листа (див. службову телеграму).
Позивач недоліки поданого рапорту станом на 25.11.2025 року та на 03.12.2025 не усунув, а тому у зазначену дату звільнений не був.
Посилання позивача про те, що безпосередній керівник - командир БПОП ГУНП йому відмовив у погодженні рапорту не підтверджується жодним доказом у справі. 
До того ж позивач жодного разу не оскаржував дії свого командира, який відмовляється погоджувати йому рапорт та не видає обхідний лист.
ОСОБА_1 , за візуванням своїх рапортів про звільнення не звертався, а подавав їх поштою безпосередньо до ГУНП в Миколаївській області. За ним, як колишньою матеріально-відповідальною особою рахується не переданою Відповідачеві нерухома будівля. Як вбачається із доданих до позову листків тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 14.08.2025 - 12.12.2025 року.
Тобто станом на момент 03.12.2025 (3-х місячний строк з дня подачі рапорту про звільнення) ОСОБА_1 продовжував працювати,бо надавав свої лікарняні листи для оплати. Як вбачається із адвокатські звернення вих. № 01/11/2025 від 04.11.2025, вх. 1238аз-2025 від 08.12.2025 просив ГУНП в Миколаївській області про полегшення роботи та обіцяв вийти на роботу.
Перебуваючи на стадії погодження звільнення з поліції позивача намагається усунути недоліки вдруге поданого рапорту та спонукає його вжити заходів до передачі матеріальних цінностей, які він не повністю передав по акту-приймання передачі, будучи у минулому матеріально-відповідальною особою.
Вище зазначене підтверджується відповіддю ГУНП № 247789-2025 від 12.12.2025, яку позивач безпідставно вважає відмовою звільнити його з поліції та листа командира БПОП ГУНП від 27.12.2025, в якому вказано про те, що ОСОБА_1 не передав усіх матеріальних цінностей та без поважних причин не виходить на роботу.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.11.2016 № 1235 (далі - Порядок № 1235) розроблено відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.
Згідно із пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Розділом ІІ «Підстави для видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до розділу ІІІ «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Порядку № 1235: підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (пункт 2); перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 (далі - Перелік).
ОСОБА_1 до теперішнього часу не надав кадровій службі обхідного листа і не вжив заходів до передачі всього майна, яке було йому передано було у відповідальне зберігання.
З огляду на вищевикладене у діях по погодженню питання про звільнення ОСОБА_1 відповідно до його рапортів від 26.08.2025 та 29.11.2025 протиправна бездіяльність Відповідача - відсутня, а права на звільнення у коротший термін, ніж трьохмісячний строк з дня подачі рапорту по останньому рапорту позивач також не має.Тому позивач має звільнитися з 03.03.2025 року.
Суд погоджується з відповідачем, що розгляд поданого повторно рапорту про звільнення від 29.11.2025 року триває в межах 3-х місячного строку, передбаченого в законодавстві для його розгляду (до - 03.03.2026 року). Відповідач його отримав 02.12.2025 та зареєстрував за вх. № 95724-2025. 
У вказаному рапорті від 29.11.2025 ОСОБА_3 , також не зазначив поважних причин для звільнення поліцейського за власним бажанням, що не дозволяє відповідачеві узгодитили більш менший строк для звільнення, ніж передбачений у п. 68 Положення № 114.
Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Суд бере до уваги, що позивач сам вказує, що він в двох рапортах про звільнення не зазначав поважних причин для звільнення за власним бажанням. 
Стосовно бездіяльності відповідача по першому рапорту, поданому позивачем 26.08.2025 року, то відповідач його отримав - 03.09.2025. 
Відповідач був повідомлений про бажання позивача звільнитися за власним бажанням - 03.09.2025 року та з огляду на те, що в ньому не вказано поважних причин для звільнення за власним бажанням трьох місячний термін передбачений у п. 68 Положення № 114 спливав би - 03.12.2025 року.
Станом на момент 03.12.2025 (3-х місячний строк з дня подачі рапорту про звільнення) ОСОБА_1 продовжував працювати, бо надавав свої лікарняні листи для оплати. Більш того, із адвокатських зверненнь вих. №01/11/2025 від 04.11.2025, вх. 1238 аз-2025 від 08.12.2025 вбачається, що позивач просив ГУНП в Миколаївській області про полегшення роботи та обіцяв вийти на роботу з лікарняного - 13.12.2025.
Заяви, рапорти із вимогою звільнити його у тримісячний термін з дня подачі першого рапорту від 26.08.2025 року, тобто з 03.12.2025 чи з 25.11.2025 до керівника ГУНП в Миколаївській області позивач не направляв та не повідомляв, що з цих дат він припиняє з відповідачем трудові відносини.
Отже до цих спірних відносин необхідно застосувати статтю 38 КЗпП України, в якій вказано, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення (03.12.2025 чи 25.11.2025 як помилково зазначає позивач) не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Суд приходить до висновку, що у відповідача відсутня протиправна бездіяльність щодо рапорту ОСОБА_3 від 26.08.2025 року, бо після спливу 3-х місячного строку з дати повідомлення відповідача про своє бажання звільнитися позивач, не покинувши службу та не вимагаючи про своє звільнення, надіслав другий рапорт від 29.11.2025 із визначенням іншої дати звільнення - 13.12.2025 року і повторно не вказав поважних причин звільнення.
Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005 код ЄДРПОУ 40108735) - відмовити. 
2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко