Справа №: 148/3023/25
Провадження № 2/148/332/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Дамчука О.О
при секретареві Носулько К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчині цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 02.02.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про споживчий кредит № 5305739. Згідно з умовами якого відповідачка отримала 3000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до умов договору сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачкою не пізніше 13.05.2023. ТОВ «МІЛОАН» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка у свою чергу умов вказаного кредитного договору не виконала. У подальшому, 29.05.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” укладено договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, згідно з умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором. 04.11.2025 на адресу відповідачки позивачем було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка у визначені строки добровільно відповідачкою виконана не була. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, остання має заборгованість у сумі 8374,60 грн, з яких 2130,00 грн сума кредиту; 5674,60 грн сума відсотків за користування кредитом; 570,00 грн заборгованість за комісією, передбаченою п.1.5.1 Договору про споживчий кредит № 5305739, судові витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн та відшкодування судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Представник позивача ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” адвокат Усенко М.І. (а.с.31) в судове засідання не з`явився. 01.04.2026 від останнього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, а також не заперечує проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачки у судове засідання (а.с.70).
Відповідачка та її представник адвокат Кугутюк О.В.у судове засідання не прибули будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України від представника відповідачки 07.04.2025 надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
07.04.2025 від представника відповідачки надійшла заява в змісті якої останній зазначає, що позовні вимоги визнаються відповідачкою у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, у зв`язку з чим просить повернути позивачу 50 відсотків судового збору сплаченого ним під час подання позову з державного бюджету. Заперечує щодо стягнення з відповідачки судових витрат у на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Вказує, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, зауважуючи, що така сума є надмірною з огляду на предмет позову, а саме стягнення заборгованості за споживчим кредитом у розмірі 8374,60 грн, вважає розумним та справедливим стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11Закону України"Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК).
У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). 
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 02.02.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «МІЛОАН» укладено електронний договір № 5305739 про надання споживчого кредиту (а.с.7-12). 
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) становить 3000,00,00 грн. (п.1.2. Кредитного договору); строк кредиту 100 днів (п.1.3. Кредитного договору). Пільговий період складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 12.02.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду закінчується 13.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Комісія за надання кредиту 570,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1. Кредитного договору). Проценти за користування кредитом нараховуються в межах строку пільгового періоду за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. Кредитного договору); у межах поточного періоду користування 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.5.3 Кредитного договору).
Пунктом 2.2.1. зазначеного кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1 .6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. 
Відповідно до п. 2.2.2. нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.
Також пунктом 2.3 передбачена пролонгація строку кредитування, яка може відбувається на пільгових умовах (за особистим зверненням позичальника) та має наслідком збільшення строку кредитування.
Пунктом 2.4.1. кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору.
За умовами п.2.4.2. вбачається, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту. Сплата заборгованості після спливу строку кредитування є підставою виникнення у позичальника додаткових обов`язків щодо сплати пені та/або процентів, згідно розділу 4 Договору.
Також п. 6 Кредитного договору було передбачено, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитодавцем Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4) та цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5).
Окрім того п. 7.1 кредитного договору передбачено, що цей Договір (з додатками №1, №2 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту. визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Як вбачається із довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 було 02.02.2023 на мобільний телефон відправлено одноразовий ідентифікатор задля акцептування договору № 5305739 від 02.02.2023 (а.с.14). Також в матеріалах справи наявне платіжне доручення 92727652 на переказ коштів у сумі 3000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 (а.с.15 зворот) та виписка з рахунку відповідачки надана банком емітентом платіжної картки, яка належить останній (а.с.72-73), що свідчить про укладення зазначеного договору та виконання його умов позивачем, що не заперечується відповідачкою.
Відтак, ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 3000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, зазначену останньою під час укладення кредитного електронного договору.
Станом на 29.05.2023 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором або фактором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. 
29.05.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” укладено договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, згідно з умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.17 зворот -24). 
Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідачки ОСОБА_1 № 5305739 значиться під порядковим номером 145 у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 8374,60 грн, яка складається із залишку по тілу кредиту в розмірі 2130,00 грн, залишку по відсотках у сумі 5674,60 грн та залишку по комісії в розмірі 570,00 грн (а.с.27).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).
Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «МІЛОАН» до відповідача за договором № 5305739 про надання споживчого кредиту від 02.02.2023, що підтверджується договором про відступлення прав вимоги № 97-МЛ, згідно якого права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі вказаній у п.7.1 вказаного договору (п.6.2.3); копією платіжної інструкції № 71529 від 29.05.2023 про сплату ТОВ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” на рахунок ТОВ «МІЛОАН» відповідного суми передбаченої п. 7.1 договору відступлення права вимоги (а.с.26 зворот); актом приймання-передачі реєстру боржників (а.с.26) та витягом з даного реєстру (а.с.27).
У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язання з повернення кредиту судом не здобуто.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із встановлених судом обставин убачається, що не виконання відповідачкою належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «МІЛОАН» в обумовлені договором строки, призвело до порушення прав позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Щодо прохання представника відповідачки про повернення з держаного бюджету позивачу 50% сплаченого судового збору, в зв`язку з визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд зазначає таке.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.12.2025 було відкрито провадження по справі та розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) на 05.02.2026.
05.02.2026 судове засідання було відкладено за заявою представника відповідачки та призначено судове засідання на 09.03.2026. Оскільки сторони 09.03.2026 не з`явились у судове засідання, причини неявки не повідомили та не надали до суду заяв або клопотань про відкладення судового засідання, судом було проведено засідання на якому вирішувалося питання про витребування доказів за клопотанням позивача.
Частиною 2 статті 279 ЦПК України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання, тобто з 09.03.2026 при вирішенні питання про витребування доказів відбувся початок розгляду справи по суті. Відтак, прохання представника відповідачки про повернення позивачу з державного бюджету 50% суми судового збору в зв`язку з визнанням позову відповідачкою, до початку розгляду справи по суті, не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час розгляду справи в суді представляв адвокат Усенко М.І. на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії ВС № 1408806 від 20.10.2025 (а.с.31) та договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с.30 зворот).
На підтвердження понесених позивачем витрат надано копії акту № Д/7755 від 12.11.2025 наданих послуг (а.с.31 зворот) та детального опису надання послуг до акту № Д/7755 від 12.11.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с.32).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»” (а.с.12) вбачається, що адвокатом були виконані наступні види робіт:
1. Правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ “ФК «СОЛВЕНТІС»”, витрачений час - 1,5 год., вартість наданих послуг - 1500,00 грн/год., загальна вартість роботи - 2250, 00 грн;
2. Складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач, витрачений час - 3 год., вартість наданих послуг – 1000,00 грн/год., загальна вартість наданої послуги – 3000,00 грн;
3. Формування додатків до позовної заяви (письмові докази), витрачений час – 1 год., вартість наданих послуг 750 грн/год., загальна вартість наданої послуги – 750 грн;
Загальною сумою 6000,00 грн. 
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявленого позивачем розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо неспівмірності таких витрат у порівнянні з складністю справи та непропорційність щодо предмету спору з урахуванням ціни позову.
Суд звертає увагу, що з огляду на категорію справи предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів позивача не потребував багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягнення кредитної заборгованості. Зазначені у детальному описі робіт надані послуги з консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи та погодження правової позиції клієнта у справі не є неминучими, оскільки позивач не перший рік працює з кредитними заборгованостями, враховуючи те, що ТОВ «ФК “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”», яке з 2007 року є фінансовою компанією, яка активно займається діяльністю, пов`язаною зі стягненням кредитної заборгованості, зокрема шляхом викупу прав вимоги (факторингу) у мікрофінансових організацій, спори про стягнення заборгованості є переважними у діяльності цієї компанії, а тому даний спір є одним із багатьох спорів, у яких ТОВ “ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»” виступає позивачем.
Тож аналізуючи наданий представником позивача адвокатом Усенком М.І. - обсяг виконаних ним робіт (наданих послуг) та витрачений ним на це час, приймаючи до уваги той факт, що справа не є складною, представник позивача не приймав участь в судових засіданнях, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 4000,00 грн.
Отже, з урахуванням обсягу та складності наданих представником позивача послуг з надання правничої допомоги протягом судового розгляду, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи, а саме підготовка та оформлення позовної заяви з додатками, підготовка клопотання про витребування доказів, виготовлення та відправка відповідачці копії позовної заяви з додатками, що підтверджується копією опису вкладення (а.с.32 зворот) (тобто, виготовлення паперових копій документів, витрата краски та часу, знос копіювальної техніки, поштові витрати), в розмірі 4000,00 грн. 
Водночас суд зауважує, що саме неправомірна поведінка відповідачки, а саме невиконання нею кредитного зобов`язання призвело до здійснення позивачем витрат пов`язаних з ініціюванням судового захисту своїх прав. 
Окрім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2422,40 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 34277 від 24.11.2025 (а.с.1).

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 629, 634, 1054, пунктом 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", суд, 

У Х В А Л И В: 

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити. 

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” (код ЄДРПОУ-35234236, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614), заборгованість за Договором про споживчий кредит № 5305739 від 02.02.2023 в розмірі 8374,60 (Вісім тисяч триста сімдесят чотири) гривні 60 коп. 

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ - КАПІТАЛ»” (код ЄДРПОУ-35234236, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) у рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 (Чотири тисячі) гривень 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 (Двох тисяч чотирьохста двадцяти двох) гривень 40 коп. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дамчук О.О.