ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

24 лютого 2026 року
м.Харків

справа № 639/2732/21
провадження №22-ц/818/585/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства “Харківські теплові мережі” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б.,
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2016 по 31.03.2021 в загальній сумі 91 383,67 грн., а також інфляційних витрат у розмірі 4878,03 грн., 3 % річних від простроченої суми-2126,05 грн. та судового збору
Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 року по 31.03.2021 року у сумі 79291 грн. 55 коп., інфляційні витрати - 4878 грн. 03 коп., 3% річних - 2123 грн.05 коп., а всього- 86 292 грн. 63 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові витрати по 1135 грн з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо наявності у відповідачів солідарного обов`язку зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання у період їх неповноліття з 01.08.2016 року по 20.02.2020 року. Зазначає, що у спірний період відповідачі були неповнолітніми та не мали обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг, а суд першої інстанції не встановив належності відповідачів і не дослідив обґрунтованість вимог. Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за цей період є незаконним та підлягає скасуванню. Вказує, що співвласниками квартири були також їхні батьки, які мали повну цивільну дієздатність і саме вони могли би бути належними особами для пред`явлення вимог. У спірний період відповідачі не мали обов`язку брати участь у витратах на утримання спільного майна і не могли відповідати за заборгованість, яка виникла внаслідок дії чи бездіяльності інших співвласників. Тому доводи суду в цій частині є необґрунтованими. Також заперечує проти посилання суду першої інстанції на можливість звернення регресу до батьків, проте суд не врахував, що відповідачі у спірний період не були солідарними боржниками, а отже не могли набути право регресу. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не залучив батьків відповідачів як належних відповідачів. Також відповідач заперечує проти неналежної оцінки акту обстеження квартири, складеним комісією дільниці 45 КП “Жилкомсервіс” від 02.12.2024 року. Відповідач наголошує, що цокольне приміщення-квартира не містить жодних комунікацій і не підключене до централізованої системи теплопостачання. Це підтверджується фотоматеріалами, на яких зафіксовано лише транзитні загальнобудинкові труби холодного водопостачання та каналізації, що проходять через приміщення відповідача без безпосереднього підключення до них. Зазначає, що у приміщенні відсутні труби системи центрального опалення, електромережі та електрощитова. Разом з тим суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідно до акту обстеження квартири, проведеного комісією дільниці 45 КП “Жилкомсервіс” від 02.12.2024 року у приміщенні взагалі відсутні як запірна арматура, так і трубопроводи системи центрального опалення. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки акту обстеження системи теплопостачання житлового приміщення КП “ХТМ” від 03.12.2024 року. Вважає, що зазначений акт викликає сумніви щодо своєї достовірності ще й з огляду на те, о він складений 03.12.2024 року, тобто через кілька днів після нібито проведених робіт, які за твердженням позивача відбулися 30.11.2024 року. А тому цей акт не може вважатися належним та допустимим доказом. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачами обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг з теплопостачання, у відповідачів перед позивачем за період з 02.04.2017 року по 31.03.2021 утворилась заборгованість у розмірі 86 292 грн. 63 коп..
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» постачає теплову енергію на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 
Рішенням виконавчого комітету Жовтневого районної у м.Харкові ради від 05.08.2008 № 48-10 приміщенням ( П-УШ) цокольного поверху у будинку АДРЕСА_1 присвоєно статус жилої квартири АДРЕСА_2 , яка надана ОСОБА_3 на сім`ю 4 особи. Вважати, що квартира складається з 3 жилих кімнат пл. 53,1 кв.м., кухні пл. 21,42 кв.м.,санвузла пл. 23,1 кв.м., коридору пл. 10,65 кв.м. з правом приватизації. Вільні підвальні приміщення ( 1Х, Х пл. 5,92 кв.м.+21,12 кв.м.) надано під підсобні з правом приватизації. ОСОБА_3 зобов`язався переобладнати приміщення в житлову трикімнатну квартиру своїми силами, за власний рахунок. Просить враховувати, що він і дружина приймали вже участь в приватизації жилої площі сумісно з батьками.
Харківським міським БТІ 19.12.2008 складено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , За технічною характеристикою будинок обладнано водопроводом ( холодним, гарячим), каналізацією, газопостачанням, опаленням, ТЕЦ тощо. 
У жовтні 2016 р. Жовтневим районним судом м.Харкова ухвалено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», заборгованості за послуги опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2012р. по 31.07.2016р. в розмірі 25 608 грн. 21 коп. інфляційні витрати в сумі в сумі 7 082 грн. 67 коп. та 3% річних у сумі 834 грн. 92 коп.
Ухвалою суду від 15.05. 2020 року Судовий наказ № 639/6765/16-ц, за заявою боржників, які посилались на те, що приміщення є цокольним поверхом, не містило на той час приборів та комунікацій, ніякі послуги не було підключено та вони не отримувались, скасовано, оскільки доводи, викладені в заяві, потребували додаткового дослідження та вбачався спір про право.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зняті з реєстрації у грудні 2018, реєстрація в спірній квартирі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишилась.
Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_1 .
Як на підставу позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості на суму 91 383,67 грн, що утворилась за період з 01.08.2016 по 31.03.2021, а також інфляційні втрати у розмірі 4878,03 грн., та 3 % річних від простроченої суми-2126,05 грн. та судовий збір. Позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг централізованого опалення, підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", отримують такі послуги, проте обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідачі не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості .У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги відповідачам нараховані інфляційні витрати та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 5 частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (який введено в дію з 01.05.2019) передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За положенням ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 (чинній на період виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 на офіційному сайті КП «ХТМ» розміщено 31.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01.12.2021.
З 01.12.2021 на підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII у багатоквартирних будинках набрали чинності індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті КП «ХТМ» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua від 31.10.2021.
Відповідно до п.4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.
Пункт 5 Індивідуальних договорів передбачає, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Згідно з п.51,52,53 Індивідуальних договорів передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги
Отже, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок є незмінним.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.
КП «Харківські теплові мережі» створене на підставі рішення 16 сесії Харківської міської ради 4-го скликання № 191/03 від 24.09.2003 і є власністю територіальної громади міста Харкова, управління якою здійснює Харківська міська рада. Згідно з рішенням №946 від 30.09.2003 року Харківського міськвиконкому КП «Харківські теплові мережі» визначене виконавцем послуг у житловому фонді з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води у комунальної власності м.Харкова.
Відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», згідно постанові №446 від 30.03.2017 року КП «Харківські теплові мережі» має безстрокові ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії.
Також, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом.
У разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачі незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 
Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, відповідачі є споживачами комунальних послуг КП «ХТМ» за вищевказаною адресою.
За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .
Матеріалами справи підтверджено, що оплата послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі», зва період 01.08.2016 року не проводилась, у зв`язку з цим виникла заборгованість за надані послуги.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованим.
Разом з тим судова колегія не погоджується з періодом та розміром стягнення заборгованості.
Стягуючи з відповідачів заборгованість в межах позовної давності за період з 02.04.2017 року по 20.02.2020 року суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідачі на час виникнення заборгованості були неповнолітніми та не повинні нести відповідальність за зобов`язаннями щодо сплати заборгованості за послуги з теплопостачання за вказаний період часу
Відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Згідно ст.31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.
Відповідно до ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку); 5) самостійно укладати договір про отримання електронних довірчих послуг. Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.
Як визначено ч.1, ч.2 ст.33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.
Відтак у період з 02.04.2017 року по 20.02.2020 року зареєстровані у квартирі відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були неповнолітніми та не мали повної дієздатності, проте з 21.02.2020 року набули повної дієздатності.
Матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира АДРЕСА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневого районної у м.Харкові ради від 05.08.2008 № 48-10 надана ОСОБА_3 на сім`ю 4 особи.
Звертаючись до суду з позовом, КП «ХТМ» зазначає відповідачами у справі про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..
При розгляді справи суд має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Враховуючи, що позовні вимоги пред`явлені до відповідачів, які на час виникнення заборгованості були неповнолітніми, тому відсутні підстави для стягнення суми за період з 02.04.2017 року по 20.02.2020 року.
Доказів, що відповідачі є власниками зазначеної квартири, матеріали справи не містять.
Що стосується посилання апелянта на те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою та не повинні сплачувати заборгованість колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.
Згідно з п.6 ч.1 ст. 7 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 року, споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Дані, що відповідачі зверталися до позивача з приводу їх непроживання у спірному приміщенні, матеріали справи не містять, тому підстав для здійснення перерахунку заборгованості за вказаний період з урахуванням фактично відсутніх мешканців квартири, відсутні.
Також не приймається до уваги посилання апелянта на те, що спірне приміщення цокольного поверху не містить жодних комунікацій і не підключене до централізованої системи теплопостачання, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості.
З придбанням у власність нежитлових приміщень у відповідача, як їх власника, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна.
Факт споживання відповідачами теплової енергії підтверджується наданими позивачем актами про підключення/відключення будинку споживача.
Проведення нарахувань виконується згідно Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих в будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018.
Тобто, належні відповідачам приміщення знаходяться у житловому будинку та, відповідно, мають загальну систему опалення з житловим будинком. Приміщення знаходяться в тепловому контурі жилого будинку, тобто опалюються за рахунок теплопередачі від суміжних приміщень. З придбанням у власність нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку у відповідача виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18.
Отже, відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несуть обов`язок зі сплати таких послуг.
Враховуючи, що відповідачами не надано доказів спростування розрахунку заборгованості, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду – зміні.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
З огляду на викладене, судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення змінити, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 21.02.2020 року по 31.03.2021 року в розмірі 26127,47 грн., 3% річних — 278,11 грн., інфляційні втрати– 1062,31 грн. всього 27467,89 грн. В задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 02.04.2017 року по 20.02.2020 року слід відмовити.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог
Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом, сплатило 2270 грн судового збору.
Позовні вимоги задоволено на 27,92 %.
Таким чином, з відповідачів необхідно стягнути на користь КП «Харківські теплові мережі» 633,78 грн, по 316,89 з кожного за подачу позивачем позову до суду.
З матеріалів справи вбачається, що апелянт, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на судове рішення, сплатив 3405 грн судового збору.
Оскільки апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню, з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2454,32 грн..
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 24 червня 2025 року змінити.
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 21.02.2020 року по 31.03.2021 року в розмірі 26127,47 грн., 3% річних — 278,11 грн., інфляційні втрати– 1062,31 грн. всього 27467,89 грн..
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 633,78 грн. по 316,90 грн з кожного.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2454,32 грн..
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова