СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
ун. № 759/11599/16-к пр. № 1-кп/759/452/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року  м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 ; 
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції з обвинуваченою  ОСОБА_3 , кримінальне провадження ЄРДР № 12016100080002211 від 01 березня 2016 року за обвинувальним актом стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, гр. України, освіта середня, одружена, має на утриманні малолітню дитину 2020 р.н., працює, зареєстрована в АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за кордоном, не судима, -
яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
сторони провадження: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_7 , її захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; інші учасники - потерпіла ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В:
1. ОСОБА_11  пред`явлено обвинувачення, яке після зміни остаточно сформульовано в обвинувальному акті та підтримане прокурором під час судового розгляду такого змісту.
29 лютого 2016 року, приблизно о 10 год. 49 хв., ОСОБА_7 , керуючи на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (страховий поліс № АІ/5935002) технічно-справним автомобілем «Toyota Aygo» д.н. НОМЕР_3 , рухалася по пр-ту Перемоги при виїзді з пр-та Палладіна навпроти будинку № 123 в м. Києві зі швидкістю приблизно 15-20 км/год.
У цей же час, у попутному напрямку, попереду автомобіля «Toyota Aygo» д.н. НОМЕР_3 , також по пр-ту Перемоги при виїзді з пр-та Палладіна, рухався автомобіль «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_12 .
При цьому, водій ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, не вибрала безпечної дистанції та в установлених межах безпечної швидкості руху, проявила неуважність та відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконала такі вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, (далі - Правил):
- п. 1.5, згідно з яким дії або бездіяльність водія не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати збитків;
- п. 2.3 (б), який зобов`язує водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;
- п.12.1, який зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 13.1, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) потерпілій ОСОБА_12 за висновком експерта № 148/к від 10 березня 2020 року заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта та спинного мозку на його рівні: забій шийного відділу хребта, забій шийного відділу спинного мозку, з розвитком після травматичної цереброспінальної арахномієлоенцефалополінейропатії з наявністю помірного парапарезу рук, помірної правобічної гемігіпалгезії, статико-координаторних порушень, помірних порушень функції тазових органів, з повільно прогресуючим перебігом. За критерієм стійкої (40%) втрати загальної працездатності ці ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Як підсумовується в обвинувальному акті, порушення водієм ОСОБА_3. Правил та заподіяння потерпілій ОСОБА_12 вказаних тяжких тілесних ушкоджень перебуває між собою у прямому причинному зв`язку, тому дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій.
Прокурор, змінюючи висунуте обвинувачення, вважав, що не знайшов свого належного підтвердження Висновок судового експерта медика № 717/Е від 11 квітня 2026 року, на підставі якого був складений первинний обвинувальний акт та яким було встановлено отримання потерпілою ОСОБА_12 внаслідок ДТП тяжкого тілесного ушкодження у виді закритої травми шиї: перелом дуги 2 шийного хребця (без зміщення), тому поклав в основу зміненого обвинувачення інший висновок експерта - № 148/к від 10 березня 2020 року, за якими спричинені потерпілій  ОСОБА_12 внаслідок ДТПінші тілесні ушкодження були оцінені як тяжкі за критерієм стійкої втрати загальної працездатності.
2. Правова позиція щодо висунутого обвинувачення сторони захисту.
Обвинувачена  ОСОБА_7 своєї вини у постановленому їй в провину злочині не визнала, вважала недоведеним факт заподіяння потерпілій будь-якого тяжкого тілесного ушкодження, а обставин самого ДТП за своєю участі не оспорювала, визнала, що не дотрималася безпечної дистанції до автомобіля потерпілої, який пригальмував попереду, проте наполягала, що зіткнення було не сильним, а пошкодження незначними.
Сторона захисту наполягала на тому, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано суду допустимих доказів винуватості  ОСОБА_14 у спричинені тяжких тілесних ушкоджень потерпілій внаслідок ДТП. Захист вважає пред`явлене обвинувачення безпідставним і таким, що ґрунтується виключно на припущеннях та безпідставних судженнях експертів у Висновку 148/к, який як доказ слід визнати недопустимим через порушення порядку збору доказів залученим фахівцем, припущення якого, в тому числі зі слів потерпілої та поза межами своєї компетенції щодо оцінки спроможності томографів для проведеного дослідження, покладені в основу висновку, а тому захист просив суд ухвалити виправдувальний вирок через відсутність в діях обвинуваченої складу злочину, тим самим застосувати стосовно обвинуваченої належну правову процедуру.
3. Правова позиція сторони обвинувачення та потерпілої.
В обґрунтування винуватості  ОСОБА_14 у вчиненні поставленого їй у провину необережного злочину, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду та містилися у:
-протоколах огляду місця події від 29 лютого 2016 року та його додаткового огляду від 03 березня 2016 року з додатками, якими зафіксовані обставини ДТП, його учасників та належні їм транспортні засоби з відповідними пошкодженнями внаслідок ДТП;
-протоколах огляду обох транспортних засобів - учасників ДТП, якими додатково зафіксовані всі виявлені пошкодження на обох транспортних засобах - учасниках ДТП;
-висновку експерта № 352ат, за яким причиною ДТП стала невідповідність дій вимогам п. 13.1 Правил саме з боку водія ОСОБА_14 ;
-первинних медичних даних про тілесні ушкодження, завдані потерпілій через ДТП;
-висновку експерта № 148/к, яким, на думку прокурора, остаточно встановлено характер та тяжкість отриманих потерпілою внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що викладені в обвинувальному акті;
-показаннях допитаної потерпілої та власне і самої обвинуваченої, яка не оспорює всіх обставин ДТП, окрім його наслідку у виді тяжкого тілесного ушкодження потерпілій.
Під час судових дебатів прокурори вважали подані докази достатніми для того, щоб критично оцінити захисну версію обвинуваченої та поза розумним сумнівом довести її винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в повному обсязі висунутого зміненого обвинувачення, просили призначивши обвинуваченій як основне, так і додаткове покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України зі звільненням від його відбування на підставі ст. 79 КК України та остаточно звільнити її від кримінальної відповідальності у зв?язку з перебігом строків давності на підставі ст. 49 КК України.
Потерпіла під час допиту в суді просила ухвалити справедливе рішення, повідомила, що з перебігом часу не має претензій до обвинуваченої, не вимагає для неї суворого покарання, просила справу завершити за її відсутності, участі в судових дебатах не брала, хоча про час і місце їх проведення повідомлялася належним чином, впродовж 2019-2021рр вона та її представник, який на даний час втратив повноваження, брали активну участь в судових засідань.
4. Ухвалені в справі судові рішення та результати їх перегляду в контексті забезпечення виконання вимог ч. 3 ст. 415 та ч. 2 ст. 439 КПК України.
4.1. Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року ОСОБА_7 за аналогічним за змістом висунутим обвинуваченням визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, із звільненням на підставі ст. 79 КК України від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік.
При цьому, суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку всі три висновки судових експертів медиків у справі: №717/е від 11 квітня 2016 року; №21/17 від 20.06.2017 року; № 148/к від 10 березня 2020 року, - вважаючи їх узгодженими між собою.
4.2. Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2023 року цей вирок залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої - без задоволення.
4.3. Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року ухвалу Київського апеляційного суду від 01 червня 2023 року скасовано з призначенням нового апеляційного розгляду через істотні порушення процесуального закону, які полягали в поверховій оцінці доводів апеляційної скарги захисту про неналежний аналіз судом трьох вказаних висновків експертів медиків, попри наявність в них очевидних протиріч щодо тілесних ушкоджень, нібито отриманих потерпілою внаслідок ДТП.
4.4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року вирок Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що в основу обвинувального вироку у частині доведення отримання тілесних ушкоджень потерпілою судом вибірково покладено письмові докази, в тому числі і окремі висновки експертиз, які є взаємовиключні, та, з огляду на процесуальні порушення, за яких отримано дані на підставі яких їх зроблено (висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи №148/К від 10 березня 2020 року отримано у порушення вимог КПК України; судово-медичні висновки містять протиріччя та не узгоджуються між собою в частині причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та тілесними ушкодженнями потерпілої) викликають сумніви щодо їх належності та допустимості відповідно до вимог ст. ст. 85, 86 КПК України.
З огляду на те, що висновки експертів містять протиріччя та ставлять під сумнів наявність у потерпілої тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, належним чином не умотивовано з посиланням на беззаперечні докази. Висновки суду першої інстанції в частині доведення винуватості ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки не підтверджуються беззаперечними доказами, дослідженими судом; крім того, судом не взято до уваги докази, на які вказує сторона захисту, що могли істотно вплинути на його висновки, і ця невідповідність вплинула на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність. Судом першої інстанції належним чином не перевірено, у повному обсязі не з`ясовано обставини, що підлягали обов`язковому з`ясуванню, і у вироку не наведено належної мотивації. Отже, як констатовано судом апеляційної інстанції, вирок за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а тому підлягає скасуванню.
Отже, як вбачається з вказаних судових рішень, саме оцінка судами неоднозначних доказів щодо тілесних ушкоджень, нібито отриманих потерпілою внаслідок ДТП, виявилося ключовим питанням правозастосування у даній справі.
4.5. Судове провадження надійшло до розгляду даним складом суду 02 вересня 2024 року (т. 8 а. 60).
5. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
5.1. Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ, у тому числі з дотриманням правил ч. 11 ст. 290 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.
5.2. Допитана під час судового розгляду в режим відео конференції обвинувачена ОСОБА_7  своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнала та показала, що 29 лютого 2016 року, приблизно об 11 год., керуючи автомобілем «Toyota Aygo» д.н НОМЕР_5 та рухаючись по пр-ту Перемоги, при виїзді з пр-ту Палладіна, навпроти будинку № 123 в м. Києві, скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_15 , яка рухалася попереду в попутному напрямку.
При цьому, коли повільно повертала на проспект Перемоги, то зупинилася пропустивши маршрутку. Далі, розпочавши рух, подивилась в лівий бік, але повертаючи голову вперед, побачила різке гальмування автомобіля, який знаходився попереду під керуванням ОСОБА_15 , тому уникнути зіткнення не вдалося. Вийшовши з машини вона, ОСОБА_3, оглянула два автомобілі, підійшла до машини потерпілої та відкривши двері запитала про її стан. Потерпіла розмовляла по телефону, а їй відповіла, що вона лікар і знає що їй робити, закривши при цьому двері своєї машини. Повертаючись ОСОБА_3 помітила в машині потерпілої на задньому сидінні папку МРТ.
На далі, вона, ОСОБА_3, бачила, як потерпіла декілька разів виходила зі своєї машини, ходила до кіоску поруч, заглядала в багажний відсік свого автомобіля, згодом спілкувалася з поліцією, тобто вчиняла активні дії та не було ніяких ознак, що їй погано. Коли приїхали дві машини швидкої медичної допомоги, потерпіла почала жалітися на шию, трималася за неї, тому одна з вказаних швидких її забрала.
На уточнюючи питання сторін обвинувачена повідомила, що: - на момент ДТП мала більше двох років стажу водія; - перед зіткненням, заїхала на АЗС і купивши там каву поставила її у місце для стаканчиків у машині, в моменти зіткнення кава вилилась на коробку передач, тому вона почала її витирати, саме тому одразу не вийшла з авто після зіткнення; - коли оглядала обидві машини, то помітила, що вони були цілі окрім зім`ятого номерного знаку її машини та незначних подряпин на задньому бампері автомобіля потерпілої, зіткнення було незначним, адже вона тільки розпочала рух, тілесних ушкоджень їй, обвинуваченій, заподіяно не було, матеріальну допомогу потерпілій не пропонувала; - вважає, що хвороби потерпілої ОСОБА_15 не могли бути спричинені вказаною ДТП.
Дослідженням під час судового розгляду посвідчення водія серії НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , страхового полісу № АІ/5935002 (т. 1 а. 110-112) підтверджено право керування ОСОБА_3 вказаним транспортним засобом.
5.3. Допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_12 також показала, що 29 лютого 2016 року, десь біля 11 год. на своєму транспортному засобі «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 виїжджала з другорядної на головну дорогу - проспект Перемоги. Біля пішохідного переходу зупинилася для того, щоб пропустити транспортний засіб, який їхав по проспекту зі сторони м. Житомира та мав перевагу в русі. Не встигнувши почати рух, як ззаду в неї врізався транспортний засіб під кернуванням обвинуваченої ОСОБА_3. Спочатку вона не зрозуміла що сталося, а коли подивилася в дзеркало заднього виду то побачила машину і зрозуміла що відбувся удар. Після цього удару вона, потерпіла, відчула млявість та стала не дуже добре себе почувати. ОСОБА_3 не одразу підійшла до неї, а коли підійшла, то сказала їй, щоб вона вийшла з машини, на що вона у відповідь повідомила, що їй погано, обвинувачена закрила двері і пішла. Вона, потерпіла, сама викликала швидку допомогу, яка її забрала в КМКЛ № 17, де їй зробили МРТ шиї та повідомили що в неї перелом перешийка та потрібне стаціонарне лікування. Оскільки їй не сподобалось відділення, в якому її мали лікувати, вона написала відмову та поїхала додому. На наступний день їй стало гірше, тому проконсультувавшись зі знайомими лікарями травматологами та нейрохірургами, вирішила за оплату пролікуватися у військовому шпиталі.
Як також уточнила потерпіла: - пошкодження на її автомобілі були, але які саме, не пам`ятає, автомобіль ОСОБА_3 стояв позаду на відстані більше п?яти метрів; - після ДТП свідомості не втрачала, дійсно рухалась та виходила з машини, тому що потрібно було спитати у людей адресу будинку біля місця зіткнення, перебувала у стані млявості, участі в оформленні ДТП не брала, оскільки її забрала швидка; - під час руху не відволікалась, була пристебнута пасками безпеки, автомобіль був у технічно справному стані; - після приїзду додому після ДТП болю ніякого не відчувала, але було важко підняти вверх очі, думала, що вдома одужає, але на наступний день пішла до невролога, яка повідомила що потрібне стаціонарне лікування, тому що може бути набряк мозку та негативні наслідки; - лікарі у шпиталі їй повідомили, що травма відповідає хлистовому удару, до ДТП в неї не було ніяких травм шиї, голови та спини; - діагноз в неї був один «перелом хребця»; - після стаціонарного лікування перебувала на лікарняному десь два тижні, вже після того почувала себе нормально, на стаціонарному лікуванні у зв?язку з наслідками ДТП більше вже не перебувала, групи інвалідності не має; - до моменту ДТП, дійсно, мала проблеми з остеохондрозом; - під час проведення останньої експертизи її оглядала експерт-жінка в лікарні, вона робила опитування та здійснювала неврологічний огляд, оглядала медичні документи, по закінченні огляду експерт ніяких висновків не повідомляла та документально на руки теж нічого не надавала; - на дії зі сторони слідчого, прокурора, які збирали медичні документи щодо неї, потерпіла претензій не має, її права не порушувалися; - заяв щодо фальсифікації якихось документів кримінального провадження в неї не має; - її машина була застрахована на момент ДТП, життя та здоров`я теж були застраховані в ПриватБанку, страхова сума на 6 000 грн. була виплачена банком; - обвинувачена їй не пропонувала допомогу, цивільний позов не заявлявся.
5.4. Оцінюючи наведені показання обвинуваченої та потерпілої, суд вважає, що в цілому вказаними особами не оспорюються фактичні обставини самої ДТП за їх участі (час та місце, ідентифікація транспортних засобів - учасників ДТП, механізм їх зіткнення та локація виявлених на них незначних пошкоджень - автомобіль «Toyota Aygo» д.н. НОМЕР_3 під керуванням обвинуваченої своєю передньою частиною зіткнувся із задньою частиною автомобіля «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 під керуванням потерпілої).
Показання обвинуваченої та потерпілої в цій частині повністю узгоджуються і з іншими дослідженими під час судового розгляду документованими доказами.
5.5. Так, згідно з протоколами огляду місця події від 29 лютого та 03 березня 2016 року з додатками у виді фото таблиць, Схемою ДТП, на проспекті Перемоги, 123 в м. Києві при виїзді з вулиці Кільцева дорога 29 лютого 2016 року відбулася ДТП за участю автомобілів «Toyota Aygo» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 та «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_15 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, при цьому автомобіль під керуванням ОСОБА_3 має пошкодження переднього номерного знаку та знаходиться позаду автомобіля під керуванням ОСОБА_15 , на якому зафіксовані незначні пошкодження заднього бамперу, всі системи (гальмівна, ходова, рульова та інші) обох автомобілі в у робочому стані, камер відеоспостереження не виявлено (т. 1 а. 42-46, 49-55, 56-66).
Як видно з протоколів огляду транспортного засобу від 01 та 03 березня 2016 року та додатків до них, на автомобілі «Toyota Aygo» д.н.з. НОМЕР_5 виявлено зовнішнє пошкодження, а саме, деформація переднього номерного знака, а на автомобілі «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_4 : пошкодження лакофарбового покриття та кріплення заднього бампера, пошкодження лакофарбового покриття кришки багажника та його кріплення (деформація) (т. 1 а. 67-75, 77-86).
Звертає на себе увагу, що за дослідженими судом об?єктивними даними фототаблиці зображення вказаних двох автомобілів на місці ДТП у кольоровому виконанні (т. 2 а. 8-10, 12-13) підтверджені доводи сторони захисту про вочевидь не значний характер пошкоджень на обох автомобілях, візуалізація яких не є очевидною.
Ці дані не спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_12 та, навпаки, підтверджені показаннями обвинуваченої ОСОБА_14 .
За висновком експерта № 352ат від 03.06.2016 року у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Toyota Aygos» НОМЕР_6 ОСОБА_3 повинна була керуватися вимогами пункту 13.1 Правил та мала технічну можливість уникнути зіткнення шляхом їх виконання. У її діях з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам пункту 13.1 Правил, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т. 1 а. 97-101).
Під час дослідження цього висновку експерта сторони та потерпіла їх не оспорювали.
5.6. Таким чином, вказаними доказами, які є належними та допустимими та не мають між собою суперечливого характеру, поза розумним сумнівом доведено те, що ОСОБА_7 , керуючи за вказаних в обвинувальному акті обставин автомобілем «Toyota Aygo» д.н. НОМЕР_3 по пр-ту Перемоги в м. Києві (при виїзді з пр-та Палладіна навпроти будинку № 123), не вибрала безпечної дистанції, проявила неуважність та відповідно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки (зупинка автомобіля під керуванням потерпілої, що рухався попереду), чим порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме, не виконала вимоги п. 2.3 (б) Правил, який зобов`язує водія транспортного засобу для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, п. 13.1 Правил, який зобов`язує водія транспортного засобу дотримувати безпечної дистанції, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_12 , яка рухалася попереду в попутному напрямку.
5.7. Натомість, диспозицією ч. 2 ст. 286 КК України визначено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, виключно у разі, якщо такі порушення, зокрема, заподіяли тяжке тілесне ушкодження. Тобто, законодавцем прямо визначено, що між порушенням правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали, повинен бути причинний зв`язок, оскільки його відсутність виключає кримінальну відповідальність за ст. 286 КК України.
Враховуючи все викладене, ключовим питанням даного кримінального провадження, з огляду на визначені межі судового розгляду, є встановлення суспільно небезпечних наслідків, спричинених ДТП, у виді тяжкого ушкодження здоров`ю потерпілої, а вже наведені судом докази, на які, в тому числі, посилалася і сторона обвинувачення, дійсно не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, але у сукупності та взаємозв`язку не є достатніми для того, щоб критично оцінити захисну версію обвинуваченої та довести її винуватість поза розумним сумнівом.
Саме на це звертали свою увагу і суди касаційної та апеляційної інстанцій, скасовуючи попередні рішення судів, вказуючи на необхідність повної та всебічної оцінки саме судово-медичного доказового компоненту.
5.8. Так, як вбачається з досліджених під час судового розгляду первинних медичних документів на потерпілу  ОСОБА_12 , в неї після факту ДТП було діагностовано: 
-згідно з Картою виїзду на місце ДТП карети швидкої допомоги № 871 від 29 лютого 2016 року, супровідного листа до неї від 11 березня 2026 року, при виїзді на виклик за адресою проспект Перемоги, 123, попередньо - ЗЧМТ, ЗТГ, підвивих шийних хребців. Виклик швидкої відбувся потерпілою ОСОБА_12 (т. 1 а. 94, 105);
-згідно з Довідкою відділення політравми № 525 від 29 лютого 2016 року, виданої КМКЛ № 17, під час надання медичної допомоги: підозра на перелом дужок хребців С2 та С5. ЗТГ. Забій грудної клітини (т. 1 а. 93);
-медична карта № 5716/226 стаціонарної хворої Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» на ім?я ОСОБА_12 - діагноз заключний: струс головного мозку внаслідок хлистового удару (ДТП 29 лютого 2016 року) (т. 3 а. 65 у пакунку).
Таким чином, за первинною медичною документацією, навіть на рівні попередніх результатів, допускалося спричинення потерпілій внаслідок ДТП такої орієнтовної сукупності тілесних ушкоджень: ЗЧМТ - струс головного мозку внаслідок хлистового удару; ЗТГ (закрита травма грудини); підвивих шийних хребців; підозра на перелом дужок хребців С2 та С5; забій грудної клітини.
5.9. У матеріалах кримінального провадження містяться та безпосередньо досліджені судом три висновки судово-медичної експертизи та інші судово-медичні документи на потерпілу, за якими встановлювались наявність чи відсутність тілесних ушкоджень у потерпілої:
-висновок судово-медичної експертизи № 717/е від 11 квітня 2016 року Київського міського клінічного бюро СМЕ (експерт: ОСОБА_16 ), яка проведена під час досудового розслідування (далі - Висновок експерта № 717/е) (т. 1 а. 89-92) та предметом дослідження якої були всі вказані первинні медичні документи, а також томограма шийного відділу хребта від 29 лютого 2016 року на ім?я ОСОБА_12 ;
- висновок комісійної судово-медичної експертизи № 21/17 від 20 червня 2017 року ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (комісія експертів в складі: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ), яка проведена під час судового розгляду (далі - Висновок комісії експертів № 21/17) (т. 3 а. 66-78) та предметом дослідження якої були ті самі медичні документи, що і для Висновку експерта 717/е, а також додатково сам Висновок експерта № 717/е, СКТ дослідження кісток основи та склепіння черепу, хребців шийного відділу хребта на ім?я ОСОБА_12 від 29 лютого 2016 року, його опис від 01 листопада 2016 року, знімок МРТ шийного відділу хребта з описом від 23 травня 2016 року на ОСОБА_22 , акти судово-медичного консультативного дослідження № 7 від 15 вересня 2016 року та № 9 від 11 листопада 2016 року, результати обстеження ДУ «Інститут нейрохирургії ім. акад. А.П Ромоданова НАМН України» № 31703 від 08 листопада 2016 року;
- висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи № 148/к від 10 березня 2020 року КЗКОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» (комісія експертів в складі: експерти ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та залучений фахівець ОСОБА_26 ), яка проведена під час судового розгляду (далі - Висновок комісії експертів № 148/к) (т. 5 а. 19-43), предметом дослідження якої були ті самі медичні документи, що і для Висновку комісії експертів № 21/17, а також додатково сам Висновок комісії експертів № 21/17, МСКТ-знімок шийного відділу хребта на ім?я ОСОБА_22 від 24 вересня 2019 року, протокол МСКТ від 24 вересня 2019 року шийного відділу хребта на ім?я ОСОБА_22 , Висновок ДУ «Інституту ядерної медицини та променевої діагностики НАМН України» про порівняльний аналіз даних МСКТ ОСОБА_12 від 29 лютого 2016 року та 24 вересня 2019 року.
5.10. Так, за Висновком експерта №717/е під час первинного звернення 29 лютого 2016 року о 10:59 за медичною допомогою у ОСОБА_12 було виявлено тілесне ушкодження: закрита травма шиї - перелом дуги 2 шийного хребця (без зміщення). Вказане тілесне ушкодження утворилося від дії тупих твердих предметів 29 лютого 2016 року внаслідок автомобільної травми - травма водія у салоні автомобіля, який рухався, при зіткненні його з перешкодою, за критерієм небезпеки для життя вказане ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Також, як вказано у Висновку експерта №717/е, діагнози, які встановлені ОСОБА_12 під час її звернення за медичною допомогою, а саме «підозра на перелом дужок 5 шийного хребця, ЗТГ, Забій грудної клітини, струс головного мозку внаслідок хлистового удару» достатнім обсягом об?єктивних клінічних даних не підтверджені, тому експерт утримався від їх судово-медичної оцінки.
5.11. В ході судового розгляду стороною захисту на спростування Висновку експерта № 717/е надані та досліджені судом письмові докази, в тому числі, акти судово-медичного консультативного дослідження № 7 від 15 вересня 2016 року, № 9 від 11 листопада 2016 року (т. 1 а. 153-161, 247-250д), результати обстеження ДУ «Інститут нейрохирургії ім. акад. А.П Ромоданова НАМН України» № 31703 від 08 листопада 2016 року (т. 1 а. 246), за якими, крім згаданих вище первинних медичних документів на ОСОБА_22 , а також і СКТ дослідження кісток основи та склепіння черепу, хребців шийного відділу хребта від 29 лютого 2016 року, знімку МРТ шийного відділу хребта з описом від 23 травня 2016 року на ОСОБА_22 , патологічних змін, характерних для забоїв мозку, ушкоджень шийного відділу у потерпілої не виявлено, є ознаки остеохондрозу, у зв`язку з чим судом була призначена комісійна судово-медична експертиза (т. 2 а. 76-80).
5.12. Згідно з Висновком комісії експертів № 21/17, при вивченні наданих для проведення експертизи КТ та МРТ сканів ОСОБА_12 на плівках та СД-дисках виявлені ознаки остеохондрозу шийного відділу хребта, інтраканальної кили міжхребцевого диску на рівні між другим та третім шийними хребцями. При цьому, будь-яких травматичних змін не виявлено. Отже, наявність у ОСОБА_12 перелому (тріщини) дужки другого шийного хребця є непідтвердженою об`єктивними даними.
Комісія експертів також зазначила, що характер неврологічної симптоматики та її динаміка, що визначалась у ОСОБА_12 при її перебуванні на лікуванні, дають підстави вважати, що стан хворої та її скарги після ДТП 29 лютого 2016 року викликані наявними у неї хронічними нетравматичними захворюваннями шийного відділу хребта (остеохондрозу шийного відділу хребта, інтраканальної кили міжхребцевого диску), а не струсом головного мозку. Діагноз «ЗТГ. Забій грудної клітки» виставлений на підставі суб`єктивних ознак без будь-кого об`єктивного підтвердження, а тому при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не береться.
Таким чином, як виснувала комісія експертів, об`єктивних даних про отримання ОСОБА_12 під час ДТП 29 лютого 2016 року будь-яких тілесних ушкоджень медична документація не містить, встановлено факт наявності в потерпілої нетравматичних змін.
5.13. В ході судового розгляду стороною обвинувачення на спростування Висновку комісії експертів № 21/17 надані та досліджені судом письмові докази, в тому числі, результати МСКТ (Многослойна комп?ютерна томографія) від 24 вересня 2019 року (т. 4 а. 76), яке додатково проведено за власною ініціативою ОСОБА_22 та якою підтверджені КТ-ознаки остеохондрозу шийного відділу, ускладненого протрузіями С2-С3, С3-С4 дисків, спондилоартроза, кістково-травматичних змін у ОСОБА_12 не виявлено. Також надані стороною захисту та досліджені судом Висновок ДУ «Інституту ядерної медицини та променевої діагностики НАМН України» про порівняльний аналіз даних МСКТ ОСОБА_12 від 29 лютого 2016 року та 24 вересня 2029 року (т. 5 а. 3), за яким встановлено відсутність ознак перелому дужок С2, виявлено ознаки остеосклерозу.
З огляду на протиріччя між висновками експерта №717/Е та комісії експертів № 21/17 щодо наявності чи відсутності тілесного ушкодження (перелом дуги С2 шийного хребця), судом була призначена повторна комісійна судово-медична експертиза (т. 5 а. 14-16).
5.14. Як видно з Висновку комісії експертів №148/к, за даними всієї медичної документації на ім`я ОСОБА_12 та за результатами обстеження її самої в межах виконання цієї експертизи, у неї мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта та спинного мозку на його рівні: забій шийного відділу хребта, забій шийного відділу мозку, з розвитком післятравматичної цереброспінальної арахномієлоенцефалополінейропаті з наявністю помірного парапарезу рук, помірної правобічної гемігіпалгезії, статико-координаторних порушень, помірних порушень функції тазових органів з повільно прогресуючим перебігом (на час проведення експертизи - стадія загострення). Вказані ушкодження спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), могли виникнути 29 лютого 2016 року внаслідок ДТП (травма в салоні автомобіля при його зіткненні з іншим транспортним засобом), та за критерієм стійкої втрати загальної працездатності, беручи до уваги наслідки вказаної травми (післятравматична цереброспінальна арахномієлоенцефалопо-лінейропатія), призвели до стійкої втрати загальної працездатності у розмірі 40%, тому відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Як також встановлено комісією експертів, діагнози, зазначені у наданій медичній документації на ім`я ОСОБА_12 : «струс головного мозку, тріщина дужки С2 хребця без зміщення, підвивих шийних хребців, закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки» та у Висновку експерта № 717/е: «перелом дуги 2 шийного хребця», - не підтверджені об`єктивними клінічними даними та даними проведених підекспертній інструментальних методів обстеження (об`єктивна патологічна неврологічна клінічна симптоматика, описана у медичній карті № 5716/226, беручи до уваги відсутність опису видимих тілесних ушкоджень в ділянці голови, найбільш ймовірно пов`язана з травмою шийного відділу хребта та спинного мозку, а не із струсом головного мозку; в медичній документації відсутній опис видимих тілесних ушкоджень в ділянці грудної клітки; на наданих КТ та МРТ дослідженнях кістково-травматичних змін чи їх наслідків не вбачається), у зв`язку з чим дані діагнози не можуть бути прийняті до уваги при визначені наявності та ступеню тяжкості спричинених ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.
5.15. Матеріали провадження мають результати всіх проведених досліджень потерпілої ОСОБА_12 у виді оригінальних знімків КТ та МРТ досліджень (на плівках та в записах на комп`ютерних дисках) (т. 1 а. 161, 240, 244; т. 3 а. 61, 78; т. 4 а. 76; т. 5 а. 19-43).
5.16. Оцінюючи всі вказані висновки експертів у взємозв?язку, суд встановив таке.
Всі вказані три висновки експертів медиків є належними, оскільки стосуються оцінки тілесних ушкоджень, факт завдання яких потерпілій доводила сторона обвинувачення в межах даного провадження.
Даними обох Висновків комісій експертів № 21/17 та № 148/к категорично спростовується Висновок експерта № 717/е щодо заподіяння потерпілій ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді заритої травми шиї - перелому дуги С2 шийного хребця, тим самим не знайшов свого об`єктивного підтвердження і первинний орієнтовний діагноз за первинною медичною документацією у виді підозри на перелом дужок хребця С2.
Виходячи з цього, відмова прокурора від первинного обвинувачення є належно обґрунтованою, а суд оцінює цей факт виключно в межах висунутого обвинувачення.
Крім того, за даними всіх трьох Висновків експертів № 717/е, № 21/17 та № 148/к не знайшов свого об`єктивного підтвердження первинний орієнтовний діагноз потерпілої за первинною медичною документацією у виді підвивиху шийних хребців. Також, даними всіх трьох вказаних Висновків експертів категорично спростовується первинний орієнтовний діагноз потерпілої за первинною медичною документацією у виді: ЗЧМТ - струс головного мозку внаслідок хлистового удару; ЗТГ; забій грудної клітини
У зв?язку з цим суд всі ці дані кладе в основу свого вироку як достовірні.
Також, даними Висновків експертів № 717/е, № 21/17 спростовано, а Висновком комісії експертів № 148/к не підтвердженопервинний орієнтовний діагноз за первинною медичною документацією потерпілої у виді підозри на перелом дужок хребців С5, у зв?язку з цим суд і ці дані також кладе в основу свого вироку як достовірні.
Таким чином, суд вважає об?єктивно не доведеним всі діагнози, зазначені у первинній медичній документації на ім`я ОСОБА_12 як такі, що були виявлені в неї під час звернення за медичною допомогою за наслідками ДТП 29 лютого 2016 року, а саме: «ЗЧМТ - струс головного мозку внаслідок хлистового удару; ЗТГ; підвивих шийних хребців; підозра на перелом дужок хребців С5; забій грудної клітини», а діагноз «перелом дужок хребців С2», окрім того, що спростовано двома висновками комісій експертів № 21/17 та № 148/к, його поставлення у провину обвинувачений як наслідок ДТП виходить за межі висунутого обвинувачення.
Дійсно, відсутність підтвердження діагнозу ЗЧМТ - струс головного мозку у висновках комісій експертів № 21/17 та № 148/к пояснюється по-різному.
У Висновку комісії експертів № 21/17 стан хворої та її скарги пояснюються наявними у неї хронічними нетравматичними захворюваннями шийного відділу хребта (остеохондрозу шийного відділу хребта, інтраканальної кили міжхребцевого диску), а у Висновку комісії експертів № 148/к зазначається, що об`єктивна патологічна неврологічна клінічна симптоматика, описана у медичній карті № 5716/226, беручи до уваги відсутність опису видимих тілесних ушкоджень в ділянці голови, найбільш ймовірно пов`язана з травмою шийного відділу хребта та спинного мозку, які у Висновку комісії експертів № 148/к описані як забій шийного відділу хребта та забій шийного відділу мозку.
Звертає на себе увагу те, що жоден з наявних в матеріалах провадження, а відтак і такий, що досліджувався експертами медиками, первинний медичний документ щодо потерпілої ОСОБА_12 за фактом її потрапляння в ДТП 29 лютого 2016 року, навіть на рівні підозри чи припущення, не містить опису таких діагнозів, як «забій шийного відділу хребта» та «забій шийного відділу мозку». Вперше про це, і то як про найбільш ймовірний сценарій, зазначається у Висновку комісії експертів № 148/к, яким одночасно констатовано відсутність у потерпілої об`єктивних ознак травми шиї чи шийних хребців.
Детальним дослідженням змісту Висновку комісії експертів № 148/к не встановлено використаних під час дослідження об`єктивних судово-медичних даних чи посилання на них, які підтверджували б висновки комісії експертів про наявність в потерпілої будь-якої травми шийного відділу хребта чи травми спинного мозку, зокрема і забій шийного відділу хребта та забій шийного відділу мозку. При цьому описаний комісією експертів розвиток післятравматичного стану здоров?я потерпілої до уваги судом не береться, оскільки такий опис є похідним від власне самої травми, заподіяння якої має бути доведено поза розумним сумнівом. Натомість, судово-медичні дані, які могли б підтвердити факт виявлення таких травм у потерпілої сторонами провадження суду не подані. Більш того, член комісії експертів лікар-рентгенолог ОСОБА_24 дійшов категоричного висновку про те, що на наданих СД та плівках потерпілої, в тому числі в їх динаміці, даних про травматичні пошкодження кісток черепа та шийного відділу хребта не виявлено, також не виявлено будь-яких слідів заживання (зростання) переломів (т. 5 а. 42), залучений же експертами фахівець ОСОБА_26 висловив свої судження щодо таких травм лише через їх припущення зі слів самої потерпілої як найбільш ймовірний варіант, жодним чином не відреагувавши на Висновок комісій експертів № 21/17 з цього приводу, в якому на підставі первинних медичних даних акцентовано увагу на розвиток у потерпілої хронічного нетравматичного захворювання шийного відділу хребта.
Оцінюючи на предмет переконливості та достовірності різні Висновки комісії експертів № 21/17 та № 148/к в частині характеру походження (нетравматичний, посттравматичний) виявленого у потерпілої захворювання шийного відділу хребта, факт якого (захворювання) підтверджено обома вказаними висновками, суд бере до уваги те, що висновок про нетравматичний характер походження такого захворювання (Висновок комісії експертів № 21/17) є однозначним, не допускає подвійного тлумачення, ґрунтується та випливає з первинних медичних документів на потерпілу, які ретельно проаналізовані комісією експертів у взаємозв?язку із усією сукупністю об`єктивних даних додаткових та найбільш інформативних досліджень (КТ, МСКТ, МРТ тощо), в тому числі в динаміці спостереження. У той же час, висновок про посттравматичний характер походження виявленої у потерпілої патологічної неврологічної клінічної симптоматики в області шийного відділу хребта (Висновок комісії експертів № 148/к) є сумнівним, оскільки сформований комісією експертів як найбільш ймовірне припущення, яке до того ж зовсім не випливає з первинних медичних документів на потерпілу про обсяг виявлених та описаних в неї тілесних ушкоджень.
Маючи за таких умов два висновки експертів як джерело доказів, один з яких категорично виключає посттравматичний характер походження виявленого у потерпілої захворювання, а іншій припускає, що таке захворювання могло бути пов`язано з травмою шийного відділу хребта та спинного мозку, суд, керуючись правилами ч. 4 ст. 17 КПК України, тлумачить всі сумніви з наведеного приводу виключно на користь обвинуваченої, вважаючи, що посттравматичний характер виявленого у потерпілої захворювання не доведений поза розумним сумнівом поданими доказами для того, щоб вважати таке захворювання суспільно небезпечним наслідком, який був спричинений саме обставинами ДТП 29 лютого 2016 року за участі обвинуваченої та потерпілої.
У цьому контексті звертає на себе увагу незначні механічні пошкодження обох автомобілів внаслідок ДТП, що вказує на незначну силу удару при зіткненні, а також узгоджені між собою показання обвинуваченої та потерпілої про те, що остання після ДТП свідомості не втрачала, могла вчиняти та фактично вчиняла активні дії (виходила з машини, рухалася тощо), на біль в області шиї почала жалітися лише по приїзду швидкої медичної допомоги. Як також визнала потерпіла, до ДТП мала проблеми з остеохондрозом, що власне узгоджується з Висновком комісії експертів № 21/17, а в день ДТП вона відмовилася від госпіталізації, ночувала вдома.
Крім того, протягом всього часу після закінчення стаціонарного лікування потерпілої 24 березня 2016 року до 10 березня 2020 року (останній Висновок комісії експертів № 148/к), тобто за період часу в чотири роки, не було зафіксовано будь-яких медичних документів на підтвердження розвитку саме посттравматичного хворобливого процесу у потерпілої, який на час проведення останньої експертизи, як вказано у Висновку комісії експертів № 148/к, характеризувався стадією загострення. Така акцентуація не узгоджується з показаннями потерпілої в суді, адже вона визнала, що після стаціонарного лікування весь час почувала себе добре, лікування не продовжувала.
За таких обставин твердження сторони обвинувачення в частині доведення винуватості ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознакою заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки не підтверджуються беззаперечними доказами, дослідженими судом.
5.17. До того ж, оцінюючи порядок збору судово-медичних даних під час проведення за ухвалою суду комісійної експертизи № 148/к, знайшли своє підтвердження сумніви сторони захисту щодо законності огляду потерпілої, проведеного за власною ініціативою залученим фахівцем, дозвіл на який суд не надавав, що породжує обґрунтовані сумніви і в допустимості результатів такого огляду, які покладені в основу висновку комісії експертів про посттравматичний характер захворювання у потерпілої (ч. 4 ст. 69 КПК України). На таке порушення звертав свою увагу і суд апеляційної інстанції, скасовуючи попередній вирок суду. Натомість, суд у даному випадку, з огляду на надмірну тривалість даного кримінального провадження, з метою дотримання принципу повноти судового розгляду, усуваючи тим самим можливість для скасування вироку через порушення такого принципу (п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України), дійшов своїх висновків, не усуваючи з переліку оцінюваних доказів, на яких послався у вироку, згаданий Висновок комісії експертів № 148/к, створивши стороні обвинувачення можливість доводити свою позицію з використанням всього масиву зібраних нею доказів без обмежень, що з огляду на кінцеві висновки суду по суті висунутого обвинувачення не становить істотного порушення прав обвинуваченої на захист (ч. 3 ст. 409 КПК України).
5.18. Суд також не знаходить правових підстав для задоволення невідкликаного прокурором свого раніше поданого клопотання про визнання недопустимим як доказу знімку КТ дослідження, який одержаний захистом з КМКЛ № 17 (т. 3 а. 217-218). При цьому суд виходить з того, що доказом є не сам вказаний знімок КТ, а дані, які він містить. Ці дані є ідентичними даним оригіналу вказаного знімку КТ, який був зроблений під час звернення потерпілої за медичною допомогою та добровільно наданий нею стороні обвинувачення для проведення експертних досліджень, отже містить первинні судово-медичні дані, які за таких умов залишаються допустимим доказом не залежно від того, хто і в якій спосіб з ними в подальшому ознайомився чи їх скопіював, оскільки процедура ознайомлення зі сталим документом чи копіювання не змінює легітимність його походження та зафіксований на ньому зміст інформації.
5.19. Судом було відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит в судовому засідання експертів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 з мотивів необхідності роз?яснення Висновку комісії експертів № 148/к в контексті точної дати проведеного огляду потерпілої, а також для відповіді, як вказано у клопотанні, на «незрозумілі моменти та суперечності» без їх уточнення та розкриття змісту, конкретизації медичної документації, яка досліджувалася експертами (т. 8 а. 163-164, 190-191).
Під час тривалого судового провадження достеменно встановлено, що Висновок комісії експертів № 148/к складено, зокрема, за безпосередньої участі вказаних осіб, сторони цю обставину під сумнів не ставили, а текст їх Висновку № 148/к містить вичерпні посилання на досліджену медичну документацію потерпілої з наведенням її змісту у виді компіляцій.
Допит експерта в судовому засіданні за клопотання сторони провадження є не обов?язком, а правом суду. При цьому, незгода сторони провадження з Висновком комісії експертів № 21/17 чи бажання якимось чином «підсилити» Висновок комісії експертів № 148/к не може бути законним приводом для допиту експерта, оскільки роз?ясненням висновку експерта не можна змінити його суті, яка об?єктивно задокументована, тим більше член комісії експертів фахівець ОСОБА_26 не є експертом, що підтверджено відкритими даними Реєстру атестованих судових експертів (джерело: https://rase.minjust.gov.ua/page/966).
5.20. Щодо дати огляду потерпілої за результатами її безпосереднього обстеження 11 лютого 2019 року в межах виконання експертизи № 148/к, то така описка, допущена експертом під час виготовлення висновку, не є підставою для визнання доказу недопустимим. Допитана в судовому засіданні потерпіла уточнила, що оглядалася вказаною комісією експертів взимку 2020 року, що відповідає 11 лютому 2020 року та охоплюється періодом проведення цієї експертизи - з 17 грудня 2019 року по (включно) 10 березня 2020 року - т. 5 а. 19.
5.21. Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_7 за вказаних в обвинувальному акті обставин 29 лютого 2016 року, приблизно о 10 год. 49 хв., керуючи автомобілем «Toyota Aygo» д.н. НОМЕР_3 , у результаті спричинення ДТП заподіяла потерпілій ОСОБА_12 тяжкі за критерієм стійкої втрати загальної працездатності тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта та спинного мозку на його рівні: забій шийного відділу хребта, забій шийного відділу спинного мозку, з розвитком після травматичної цереброспінальної арахномієлоенцефалополінейропатії з наявністю помірного парапарезу рук, помірної правобічної гемігіпалгезії, статико-координаторних порушень, помірних порушень функції тазових органів, з повільно прогресуючим перебігом, а тому за цим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_28 належить виправдати та ухвалити щодо неї виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в її діянні є склад кримінального правопорушення.
5.22. Встановлене в межах даної справи порушення правил дорожнього руху з боку ОСОБА_14 як учасника такого руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, не виходить за межі адміністративного правопорушення на транспорті.
5.23. Заявлене прокурором в під час судових дебатів клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв?язку з перебігом строків давності на підставі ст. 49 КК України не може бути задоволеним через відсутність згоди на таке звільнення самої обвинуваченої (ч. 3 ст. 285 КПК України), яка просила ухвалити виправдувальний вирок.
6. Вирішення питань речових доказів та судових витрат.
Долю речових доказів належить вирішити з урахуванням приписів ст. 100 КПК України.
Судові витрати за проведення експертиз належить покласти на державу.
Цивільний позов в межах даного кримінального провадження не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 100, 126, 182, 368, 370, 371, п. 3 ч. 1 ст. 373, ст. ст. 374-376, 615 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_29  визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати її за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що в діянні обвинуваченої  ОСОБА_14 є склад кримінальних правопорушень.
Речові докази по справі - автомобіль «Toyota Aygo» д.н. НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 (т. 1 а. 47), та автомобіль «Toyota Corolla» д.н. НОМЕР_4 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 (т. 1 а. 48) - використовувати за належністю; оригінали медичних документів на потерпілу ОСОБА_12 - повернути останній за її особистим чи уповноваженого нею представника зверненням.
Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ ОСОБА_30