ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 671/2338/25
Провадження № 22-ц/820/988/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2026 року (суддя Бабій О.М.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року АТ «А-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначалось, що 10.04.2024 ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку.
10.04.2024 ОСОБА_1 підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту (або Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком), на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Вказані документи містять всі суттєві умови кредитування, строк, розмір процентів, максимальний розмір кредиту, тощо. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.
АТ "А-Банк" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач не повертав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
Станом на 17.12.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 77236,73 грн, яка складається з: 41220,97 грн заборгованість за кредитом; 34865,76 грн - заборгованість по відсоткам;1150 грн пеня.
Зважаючи на викладене, АТ "А-Банк" просило суд стягнути з відповідача на свою користь вказану кредитну заборгованість.
Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.04.2024 в розмірі 41220,97 грн (заборгованість за кредитом), а також 1292,83 грн сплаченого судового збору, а всього 42513,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ "А-Банк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.
Зазначає, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Вказує, що, в даному ж випадку, до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку та Паспорт споживчого кредиту за програмою “Кредитна картка”, а і заява щодо встановлення кредитного ліміту, в якій чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Заяву підписано боржником за допомогою електронного підпису. Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надав у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
На думку скаржника, необґрунтованими є сумніви суду відносно розрахунку заборгованості, з огляду на те, що на підтвердження вірності розрахунку Банк надавав банківську виписку.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
За змістом апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 41220 грн не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не відповідає в повній мірі.
Відмовляючи в стягненні відсотків та пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків. 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2024 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «А-Банк».
10 квітня 2024 року ОСОБА_1 підписав заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. Вид кредиту – кредитний ліміт на поточний рахунок. Тип кредиту – кредитування рахунку. Мета отримання кредиту – споживчі цілі. (п.п. 3,4,5 заяви)
Пунктом 6 заяви передбачена сума кредиту (ліміту) – від 1000 грн до 200000 грн. 
Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4% на місяць. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку / 360 днів (умовно) на рік. Денна процентна ставка становить 0,06%, що розраховується наступним чином: ( 865259,54 / 20000) / 7305 *100, де 865259,54 грн – загальні витрати за споживчим кредитом; 2000000 грн – загальний розмір кредиту; 7305 – строк кредитування у днях. (п. 7 заяви)
Пунктом 8 заяви передбачено строк кредитування 240 місяців.
При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% у місяць. (п. 10.1 заяви).
З довідки за лімітами, виданої АТ «А-Банк», вбачається, що ОСОБА_1 10.04.2024 встановлено кредитний ліміт в розмірі 0 грн, який 26.07.2024 збільшено до 41300 грн.
Згідно з довідкою за картами, відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_3 , строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня 2031 року.
Випискою по картці підтверджується, що ОСОБА_1 , починаючи з 26 липня 2024 року активно користувався банківською карткою, що видавалась йому, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу в споживчих цілях шляхом здійснення розрахунків, переказів, тощо.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 10.04.2024, станом на 17.12.2025 становить 77236,73 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40453,81 грн, заборгованості за тілом кредиту (прострочена) – 767,16 грн заборгованості за відсотками – 34865,76 грн (на поточну заборгованість – 4054,75 грн, на прострочену заборгованість 30811,01 грн), заборгованість за штрафами - 1150 грн.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
За змістом статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться..
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти..
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звернувшись до суду із вказаним позовом АТ «А-Банк» посилалося на те, що 10 квітня 2024 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Зазначив, що підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
На підтвердження укладення між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, банком було надано суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 10 квітня 2024 року; заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, які підписано позичальником, зокрема за допомогою електронного підпису.
З умовами кредитування, у тому числі щодо нарахування відсотків за користування кредитом, ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком.
Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачем було погоджено його умови щодо, зокрема, нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечень не подавав, узгодження умов договору не оспорював, користування грошима підтверджується випискою по картці.
Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, оскільки в даному випадку встановлено, що між сторонами узгоджено базовий розмір процентної ставки, про що свідчать підписані відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10 квітня 2024 року, заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 10 квітня 2024 року.
Відсотки нараховані у розмірі, передбаченому погодженими сторонами умовами договору в межах строку кредитування, а тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 34865,76 грн підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам в розмірі 34865,76 грн. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.
З огляду на викладене, наявні підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення на користь АТ «А-Банк» заборгованості по відсоткам в розмірі 34865,76 грн. 
Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 1150 грн, апеляційний суд враховує таке.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.
Таким чином, позичальник звільняється від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитними договорами у період воєнного стану, а тому обґрунтованим є висновок першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 1150 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, а при поданні апеляційної скарги позивач мав сплатити 1694,35 грн.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог на 98,51 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі позову в розмірі 2386,31 грн та при подачі апеляційної скарги в розмірі 1640,30 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2026 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по відсоткам в розмірі 34865,76 грн.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 2386,31 грн судового збору за подання позовної заяви та 1640,30 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2026 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай