Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.04.2026  	Справа №607/4944/26 Провадження №2/607/3747/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді     Кунець Н.Р.
за участі секретаря судового засідання  Дмитрик В-М.Р.
представника позивача    адвоката Головченко О.А.
представника відповідача    адвоката Ключинського К.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Головченко Олександр Андрійович до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про визнання трудових відносин припиненими,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2026 позивач  ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Головченко О.А., звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі – ПАТ «Центренерго») про визнання трудових відносин припиненими.
В обґрунтування позову позивач вказує, що він з 01.01.2000 був прийнятий за переводом в автотранспортний цех водієм ІІ класу у Вуглегірську ТЕС ВАТ «Центренерго», а 16.08.2004 у зв`язку зі змінами в штатному розкладі, його посаду було перейменовано на водія автотранспортних засобів ІІ класу. Також, Вуглегірську ТЕС ВАТ «Центренерго» за рішенням загальних зборів акціонерів від 29.03.2011 та відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», було перейменовано у Вуглегірську ТЕС ПАТ «Центренерго». При цьому, Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» є відокремленим підрозділом ПАТ «Центренерго».
Позивач вказує, що у зв`язку з військовою агресією та активними бойовими діями в м. Світлодарськ згідно з наказом від 14.09.2022 № 42-кп по Вуглегірській ТЕС ПАТ «Центренерго» з 14.09.2022 із ним було призупинено трудовий договір до відновлення виробничого процесу. Водночас, у грудні 2025 року він досяг пенсійного віку та 07.02.2026 звернувся до ПАТ «Центренерго», із заявою, в котрій просив звільнити його, у зв`язку із досягненням пенсійного віку.
Разом з тим, у відповідь на його заяву ПАТ «Центренерго» повідомило, що Вуглегірська ТЕС знаходиться на тимчасово окупованій території України з 24.05.2022, відповідно ПАТ «Центренерго» втратило доступ до кадрової, бухгалтерської та податкової документації за весь період діяльності Вуглегірської ТЕС, а відтак питання про звільнення буде можливим після деокупації територій, на яких розташований відокремлений структурний підрозділ Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» та надання безпечного і безперешкодного доступу персоналу до об`єктів підприємства для проведення інвентаризації первинних документів. 
Таким чином відповідач ПАТ «Центренерго» не виконав свого обов`язку щодо прийняття рішення про звільнення позивача, у зв`язку із виходом на пенсію, а тому позивач просить суд позов задовольнити та визнати припиненими трудові відносини між ним ОСОБА_1 та Вуглегірською ТЕС ПАТ «Центренерго», а також стягнути судові витрати. 
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
18.03.2026 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий через систему «Електронний суд» представником ПАТ «Центренерго» адвокатом Ключинським К.Л., у якому останній вказує, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та передчасними. Представник відповідача зазначає, що враховуючи тимчасову втрату первинної документації Вуглегірською ТЕС ПАТ «Центренерго», відсутність доступу до кадрової, управлінської, бухгалтерської та податкової документації, у зв`язку з окупацією, наразі неможливо реалізувати звільнення ОСОБА_1 в порядку, передбаченому КЗпП України, зі здійсненням нарахувань, проведенням розрахунку при звільненні за відпрацьований час, за невикористану відпустку тощо. Окрім цього, у позовній заяві позивач не зазначає дату звільнення, тож його вимоги не є чітко сформованими. Також, представник відповідача зауважує, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, а положеннями абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» унормовано, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п. 1 ст. 36, ст. ст. 38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
26.03.2026 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Головченко О.А. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач у відзиві процитував, зокрема, ст.116 КЗпП України без чіткого застосування до обставин у даній справі. Проте, питання належних до стягнення сум при звільненні, не є предметом розгляду даної справи. Щодо дати звільнення представник позивача звертає увагу, що звертаючись до відповідача з заявою від 07.02.2026 позивач виявив бажання звільнитись, у зв`язку з досягненням пенсійного віку. У своєму листі від 24.02.2026 відповідач не звернув уваги на відсутність дати звільнення, а лише зазначив про можливість розгляду питання звільнення в майбутньому. Водночас, відповідно до інформації, яка є у відповідача та трудової книжки позивача, стаж роботи останнього фактично у одного роботодавця склав не менше 32 років, що є достатнім для виходу на пенсію з 23.12.2025, у зв`язку з досягненням 60-річного віку. Окрім цього, представник позивача вважає безпідставним посилання представника відповідача на норми абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», адже позивач бажає звільнитись по досягненню пенсійного віку та не міг звільнитись через центр зайнятості з набуттям з 12.10.2022 статусу внутрішньо переміщеної особи, поза як набув право звільнення лише з 23.12.2025 і на той час вже не підлягав працевлаштуванню, оскільки досяг пенсійного віку. Крім того, представник відповідача цитує норму п. 5-2 розділу XI Прикінцевих те перехідних положень Закону України «Про зайнятість населення», яка регламентує умову отримання статусу безробітного внутрішньо переміщеної особи, а також вказує на те, що припинення трудових відносин з роботодавцем, який перебуває на непідконтрольній території. Проте, відповідач у своєму листі від 24.02.2026 зазначає про втрату доступу до документації, а не про знаходження на окупованій території. Більше того, ПАТ «Центренерго» має реєстрацію та місцезнаходження на контрольованій території України. З огляду на викладене представник позивача просить позов задовольнити. 
31.03.2026 судом зареєстровано заперечення на відповідь на відзив подане представником ПАТ «Центренерго» адвокатом Ключинським К.Л. через систему «Електронний суд», у яких представник відповідача зауважує, що посилання на ч. 1 ст. 116 КЗпП України у відзиві на позов зумовлене тим, що вказана норма трудового права та обставини, що склались унеможливлюють здійснення звільнення позивача з виконанням необхідної передумови: здійснення всіх належних позивачу нарахувань, що передують звільненню працівника, оскільки з 24.05.2022 Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» тимчасово окупована російськими військами, а первинні документи було втрачено, по причині відсутності можливості здійснити їх вивезення, та також втрачено доступ до кадрової, управлінської, бухгалтерської та податкової документації за весь період діяльності Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго, і відповідно неможливо здійснити такі виплати вдень звільнення, що є обов`язковим при звільненні. Натомість позивачем чітко не сформовані вимоги, а саме, не вказана дата з якої позивач хоче здійснити припинення трудових відносин. У ч. 3 відповіді на відзив позивач зазначає, що питання про стягнення сум при звільненні, не є частиною позовних вимог у даній справі, проте вони можуть бути чи будуть в наступній справі, після ухвалення рішення у даній справі та набрання ним чинності. Щодо посилання на абз. 2 ч. 4 ст. 7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», то представник відповідача звертає увагу, що позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи з 12.10.2022 та з цієї дати у нього настала можливість звільнитись самостійно через відповідний центр зайнятості, за передбаченою процедурою під час військового стану, якою позивач не скористався. З приводу п. 5-2 розділу XI Прикінцевих те перехідних положень ЗУ «Про зайнятість населення», яка регламентує умову отримання статусу безробітного внутрішньо переміщеної особи, а також на можливість припинення трудових відносин з роботодавцем, який перебуває на непідконтрольній території, представник вказує, що з 24.05.2022 Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» є захопленою російськими військами на тимчасово окупованій території України. Водночас, наявність місцезнаходження апарату управління ПАТ «Центренерго» на території Київської області не змінює суті ситуації та не вирішує проблеми відсутності документації та доступу до даних (інформації) щодо кадрового адміністрування і пов`язаного з ним. З огляду на викладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Головченко О.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково уточнив, що позивач просить звільнити його на підставі ст. 38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку із досягненням пенсійного віку з 04.03.2026, тобто через два тижні після отримання ПАТ «Центренерго» заяви позивача про звільнення. 
Представник відповідача ПАТ «Центренерго» - адвокат Ключинський К.Л. в судовому засіданні з приводу позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 заповненої вперше 05.03.1985,  ОСОБА_1 01.01.2000 відповідно до наказу № 484 від 31.12.1999, був прийнятий за переведенням в автотранспортний цех водієм ІІ класу у Вуглегірську ТЕС ВАТ «Центренерго», а 16.08.2004 у зв`язку зі змінами в штатному розкладі, його посаду було перейменовано на водія автотранспортних засобів ІІ класу гідно наказу № 864 к від 16.08.2004. 
Також у трудовій книжці серії НОМЕР_1 заповненої 05.03.1985 наявна відмітка, що відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 29.03.2011 (протокол № 1), відповідно до вимоги ЗУ «Про акціонерні товариства», Вуглегірська ТЕС ВАТ «Центренерго» перейменовано на Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго». 
Наказом Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 42кп від 14.09.2022, з 14.09.2022 призупинено дію трудових договорів з працівниками Вуглегірської ТЕС, у тому числі з  ОСОБА_1 до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. 
Згідно з довідкою від 12.10.2022 № 6117-5002224825 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради,  ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи з АДРЕСА_1 з фактичним місцем проживання АДРЕСА_2 . 
Як вбачається із Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого Пенсійним фондом України 17.12.2025, терміном дії – довічно,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримує пенсію за віком. 
07.02.2026 ОСОБА_1 поштовим зв`язком через АТ «Укрпошта» звернувся до ПАТ «Центренерго» із заявою, у якій просив звільнити його за власним бажанням, у зв`язку із досягненням пенсійного віку.
Вказану заяву ПАТ «Центренерго» отримало 18.02.2026, що підтверджується трекінгом відправлень АТ «Укрпошта». 
Як вбачається із відповіді ПАТ «Центренерго» № 01.05./659 від 24.02.2026, на заяву  ОСОБА_1 від 07.02.2026 щодо звільнення, у зв`язку із виходом на пенсію, Товариство повідомило, що Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго», яка розташована за адресою: 84792, Донецька область, Бахмутський район, м. Світлодарськ, наразі є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 24.05.2022 (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією»). У зв`язку з активними бойовими діями у місті Світлодарськ, у персоналу Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» не було можливості евакуювати первинні документи, що є базовими для виробничої та фінансово-економічної діяльності підприємства. Таким чином, у ПАТ «Центренерго» втрачено доступ до кадрової, управлінської, бухгалтерської та податкової документації за весь період діяльності Вуглегірської ТЕС, що підлягає обов`язковому зберіганню. Відтак ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд питання щодо його звільнення буде можливим після деокупації територій, на яких розташований відокремлений структурний підрозділ Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» та надання безпечного і безперешкодного доступу персоналу до об`єктів підприємства для проведення інвентаризації первинних документів.
Відповідно до відповіді ПАТ «Центренерго» № 1.14.2/692 від 26.02.2026 на адвокатський запис адвоката Головченка О.А. від 24.02.2026, ОСОБА_1 є працівником Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго», що є відокремленим підрозділом Товариства (ЄДРПОУ 00131245), розташованим за адресою: 84792, Донецька область, Бахмутський район, м. Світлодарськ. Наразі ця територія є тимчасово окупованою російською федерацією з 24.05.2022 (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»). У зв`язку з активними бойовими діями у місті Світлодарськ персонал Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» не мав можливості евакуювати первинні документи, що є базовими для виробничої та фінансово-економічної діяльності підприємства, зокрема з кадрових питань. Таким чином, ПАТ «Центренерго» втратило доступ до кадрової, управлінської, бухгалтерської та податкової документації за весь період діяльності Вуглегірської ТЕС, зокрема до будь-яких документів, що стосуються ОСОБА_1 18.02.2026 поштовим відправленням було отримано заяву ОСОБА_1 від 07.02.2026 про звільнення. У відповідь на заяву ОСОБА_1 24.02.2026 було направлено лист № 01.05/659, у якому зазначено, що розгляд питання щодо звільнення буде можливим лише після деокупації територій, на яких розташований відокремлений структурний підрозділ Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго», та надання безпечного й безперешкодного доступу персоналу до об`єктів підприємства для проведення інвентаризації первинних документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Вказані способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно із статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Згідно з ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997, та набрала чинності 11.09.1997, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Згідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо).
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Відповідно до вимог ст. 232 КЗпП України трудові спори безпосередньо розглядаються в судах.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є працівником Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго», що є відокремленим підрозділом ПАТ «Центренерго», розташованим за адресою: 84792, Донецька область, Бахмутський район, м. Світлодарськ. 
24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який діє на даний час.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, м. Світлодарськ Донецької області з 24.05.2022 є тимчасово окупованою територією. 
Наказом Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 42кп від 14.09.2022, з 14.09.2022 призупинено дію трудових договорів з працівниками Вуглегірської ТЕС, у тому числі з  ОСОБА_1 до відновлення виробничого процесу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, у зв`язку із тим, що з 24.05.2022 м. Світлодарськ було окуповано російським агресором, а Вуглегірська ТЕС опинилась на лінії розмежування, припинився зв`язок зі станцією та доступ персоналу на підприємство, що позбавило можливості адміністрації теплової електростанції та персоналу виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. 
У свою чергу ОСОБА_1 виїхав за межі тимчасово окупованої території м. Світлодарськ та 12.10.2022 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи у м. Тернополі. 
Положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 24.03.2022, визначає, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Стаття 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлює особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника, який може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві.
За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).
Законом України від 21.04.2022 №2220-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07.05.2022, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. 
На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014, внутрішньо переміщена особа, яка немала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.
Отже, законодавством встановлено можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно, з метою отримання статусу безробітного, проте припинення трудових відносин особою, яка набула статусу особи з інвалідністю чи досягла пенсійного віку нормами зазначеного Закону не врегульовано.
Суд зауважує, що недосконалість національного законодавства та прогалини в правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення та позбавлення її права на захист її порушених чи обмежених прав у порядку, встановленому законом.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Матеріалами справи підтверджено, що досягнувши пенсійного віку, позивач ОСОБА_1 реалізував надане йому ст. 38 КЗпП право на звільнення за власним бажанням та 07.02.2026 подав роботодавцю ПАТ «Центренерго» відповідну заяву, однак ПАТ «Центренерго» було відмовлено у задоволенні даної заяви та відкладено розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 до деокупації територій на яких розташована Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» та надання безпечного і безперешкодного доступу персоналу до об`єктів підприємства. 
Водночас, Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» де працював позивач знаходиться на тимчасово окупованій території, діяльність станції не здійснюється, а дія трудових договорів з працівниками, зокрема і ОСОБА_1 призупинена з 14.09.2022. 
При цьому, припинити трудові відносини в односторонньому порядку через центр зайнятості ОСОБА_1 позбавлений можливості, так як досяг пенсійного віку, а відтак відсутні правові підстав для надання йому статусу безробітного.
Посилання представника відповідача на те, що позивач у відповідності до п.5.2 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положення» Закону України «Про зайнятість населення» та абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» має право припинити трудовий договір в односторонньому порядку, суд до уваги не бере та зауважує, що вказаними нормами нормовано можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно, з метою отримання статусу безробітного, натомість ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, у зв`язку із чим не може отримати статус безробітного. 
Інші норми, які б регулювали порядок припинення трудових відносин особою, яка досягла пенсійного віку у законодавстві України на даний час відсутні. 
Також доводи представника відповідача щодо сум, які належать до виплати працівнику при звільненні, суд при прийнятті рішення не враховує, оскільки вказане не є предметом позову у даній справі. 
Таким чином, враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Верховний Суд у постановах від 25.11.2019 (справа № 201/1384/16) та від 22.05.2019 (справа №757/61865/16) визнав ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту як припинення трудових відносин між працівником та роботодавцем на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). 
За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що на даний час трудові відносини між ОСОБА_1 та Вуглегірською ТЕС ПАТ «Центренерго» фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, а відтак у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та Вуглегірською ТЕС ПАТ «Центренерго» з 04.03.2026 внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України.
У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача судовий збір в сумі 1064,96 грн, сплачений за подання даного позову до суду.
Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Головченко Олександр Андрійович до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про визнання трудових відносин припиненими, - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Вуглегірською ТЕС Публічного акціонерного товариства «Центренерго» з 04.03.2026 внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_1  1064 (одну тисячу шістдесят чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивача: адвокат Головченко Олександр Андрійович, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця праці вул. Ст. Будного, 7Г м. Тернопіль.
Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Центренерго», код ЄДРПОУ 22927045, адреса місця знаходження вул. Рудиківська, 49, смт. Козин, Обухівського району Київської області, 08711.

Повне судове рішення складене 14.04.2026.

Головуючий суддя    	Н. Р. Кунець