Справа № 166/2062/25 	Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/384/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 січня 2026 року в складі судді Свистун О. М., 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (надалі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 12.12.2019 між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276.
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована ОСОБА_1 12.12.2019, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором.
Відповідач, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3298 грн.
На умовах Договору позики (п.п. 5.1., п. 5) кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики № 00019129276 від 12.12.2019 у розмірі 3298 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 10.01.2020 (п.п. 5.1., п. 5), процентна ставка в день складає 0,93 % (п.п. 5.3 п.5), та процентною ставкою 2,5 % за кожен день, що застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку договору позики (п. 5).
Кредитодавець свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконав, надавши відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики.
Відповідачка в подальшому проводила повне або часткове погашення нарахованих процентів за користування кредитом, внаслідок чого неодноразово оформляла пролонгацію кредиту, зокрема: 10 січня 2020 року, 09 лютого 2020 року, 10 березня 2020 року, 24 березня 2020 року оформила пролонгацію кредиту, що передбачена п. 5 Договору позики, та в подальшому продовжила користування коштами в розмірі 3298,00 грн. до 23 квітня 2020 року.
Однак відповідачка не виконала свої зобов`язання, здійснивши всього оплат на загальну суму 3344 грн 90 коп., зокрема востаннє 04 вересня 2020 року внесла платіж у сумі 50 грн та припинила вносити платежі на повернення отриманих коштів та процентів за користування кредитом.
30.06.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 00019129276 від 12.12.2019.
У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики №00019129276 від 12.12.2019 заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 12 листопада 2025 року становить 12673 грн 79 коп., а саме: залишок заборгованості за тілом – 3298 грн; залишок заборгованості по процентах за користування кредитом (нараховано відповідно до ст. 1048 ЦК України та умов Договору позики) – 1187 грн 40 коп.; залишок заборгованості по прострочених процентах за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та умов Договору позики за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) – 7420 грн 50 коп.; інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 24.04.2020 по 23.02.2022) – 767 грн 89 коп.
Просило суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00019129276 від 12.12.2019 у розмірі 12673 грн 79 коп., а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 05 січня 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276 від 12 грудня 2019 року в сумі 2987 гривень 53 копійки, з яких: 873 гривні 24 копійки – заборгованість за основною сумою позики; 1694 гривні 79 копійок – проценти за прострочення грошового зобов`язання, 149 гривень 50 копійок – інфляційне збільшення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» 571 гривню 02 копійки судового збору та 1650 гривень 08 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 січня 2026 року, виклавши таке у наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00019129276 від 12.12.2019 в розмірі 12 673,79 грн. на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 гривень 00 коп., а також судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 3633,60 грн. гривень та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 8 000 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що умовами кредитного договору визначена автоматична можливість пролонгації дії даного договору, у випадку відсутності поточної заборгованості по сплаті чергових платежів, процентів за користування кредитними коштами та неустойки по договору на дату здійснення такої пролонгації, без підписання та подання відповідачем ТОВ «ФК «ФОРЗА» додаткових заяв. 
Відповідачка неодноразово оформляла пролонгацію кредиту, зокрема: - 10.01.2020 на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 09.02.2020; 09.02.2020 на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 10.03.2020; 24.03.2020 на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 23.04.2020 
Додатком до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №00019129276.3 від 24.03.2020 - «графік платежів» визначено як останню дату погашення кредиту - 23.04.2020, так і суму строкових процентів - 1187,40 грн.
Відповідачкою не було здійснено відмови від договору, також ОСОБА_1 не відмовлялася від кожного наступного графіка платежів. ОСОБА_1 обслуговувала на 30 день саме відсотки по договору, щоразу акцептувала оформленням пролонгацію кредиту.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Єлісєєв Д. О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (12673 грн 79 коп.) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у даній справі є 30.03.2026, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 був підписаний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276, відповідно до якого, загальний розмір кредиту складає 3298грн, кредит виданий 12.12.2019, строк дії договору з 12.12.2019 по 10.01.2020, процентна ставка в день 0,93% ; процентна ставка за кожен день у разі прострочення - 2,50% (п.5 договору позики).
Відповідно до п. 3.1 договору товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п. 5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі. 
У п. 4.3 договору зазначено, що клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього договору.
Договір та зміни до нього укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладанням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом (п.4.1.).
Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладання договору про надання кредиту, що підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована ОСОБА_1 12.12.2019 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.
Відповідно до п. 5.1 договору порядок надання кредиту визначено безготівковим шляхом.
Відповідно до заяви формуляр про акцептування оферти ОСОБА_1 погодилася та прийняла пропозицію ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту, при цьому договір разом із графіком платежів до нього та паспортом споживчого кредиту є аналогічними умовами підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f580372w», що свідчить про її ознайомлення із умовами договору та їх погодження. В пункті 1.6 вказано № картки/електронного гаманця позичальника для зарахування коштів.
Відповідно до цього договору сторонами погоджено графік платежів, згідно з яким дата погашення кредиту – 10.01.2020, період користування - 30 днів, сума основного боргу - 3298 грн.; Графік платежів підписаний від імені ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f580372w».
30.06.2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «ФК «Форза» уклали договір факторингу № 20210630-Ф/2, згідно із п. 2.1. якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. Перехід права вимоги переходить з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку №1 до цього договору (п.п.2.1, 4.1 договору).
Розмір оплати фактора за надання фінансування клієнту за цим договором становить 100000,00 грн., що сплачуються клієнтом протягом трьох банківських днів з дати складання кожного реєстр прав вимоги на банківських рахунок фактора, зазначений в п. 12 цього договору (п. 2.3 договору).
Згідно із Витягом з Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 00019129276, в загальному розмірі 4485,40 грн., з яких заборгованість по тілу 3298,00 грн., заборгованість по відсоткам 1187,40 грн.
Згідно із платіжним дорученням № 279 від 05.07.2021 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перерахувало на користь ТОВ «ФК «Форза» 400000,00 грн. згідно із договором факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021. Згідно із платіжним дорученням № 282 від 14.07.2021 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перерахувало на користь ТОВ «ФК «Форза» 84618,00 грн. згідно із договором факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021.
ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу ОСОБА_1 надіслало досудову вимогу про необхідність сплатити борг за договором позики № 00019129276 від 12.12.2019 року в сумі 11905,90 грн.
Згідно з детальним розрахунком заборгованості (виписка з особового рахунку) ОСОБА_1 , станом на 12.11.2025 за договором № 00019129276 від 12.12.2019 у відповідача рахується заборгованість в сумі 12673,79 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом - 3298 грн., залишок заборгованості по процентам за користування позикою – 1187,40 грн., залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору – 7420,50 грн., інфляційне збільшення – 767,89 грн.
Факт підписання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276 від 12.12.2019 сторонами, його відповідності Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк Договору позики становить 30 днів та проценти за користуванням позикою становлять 920 грн 14 коп., оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження пролонгації Договору позики до 23 квітня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.
Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.
За умовами укладеного договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276 від 12.12.2019 строк дії договору з 12.12.2019 по 10.01.2020 (30 днів), процентна ставка в день 0,93%.
Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, вказуючи на те, що саме така сума процентів була набута ним за період з 12.12.2019 по 23.04.2020 у зв`язку з пролонгацією дії договору.
У п.10 договору надано право Товариству здійснювати автоматичну пролонгацію (без підписання та подання Товариству додаткових заяв) дії даного Договору, у випадку відсутності поточної заборгованості по сплаті чергових платежів, процентів за користування кредитними коштами та неустойки по Договору на дату здійснення такої пролонгації.
На підтвердження неодноразової пролонгації кредиту надано додатки до вказаного договору графіки платежів, згідно з якими датами платежів є 10.01.2020, 09.02.2020, 24.03.2020, однак вказані додатки не містять підписів відповідача.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, виконання відповідачем умов пролонгації договору, які визначені в п. 10 договору, зокрема, щодо відсутності поточної заборгованості по сплаті чергових платежів, процентів за користування кредитними коштами та неустойки по Договору на дату здійснення такої пролонгації.
Долучені до позовної заяви додатки до договорів про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276.1 від 10.01.2020, № 00019129276.2 від09.02.2020, №00019129276.3 від 24.03.2020 не містять електронних підписів відповідачки, у зв`язку з чим не можуть уважатись належними доказами наявності підстав для здійснення автоматичної пролонгації дії договору.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідно до п. 5 договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276 від 12.12.2019 термін повернення кредиту визначено 10.01.2020, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 11.01.2020 по 24.03.2020 відповідно відсутні, оскільки позивачем не доведено наявності умов визначених в п. 10 договору .
Звертаючись до суду, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» пред`явило вимогу до ОСОБА_1 про стягнення не лише заборгованості за тілом та відсотками за договором позики, а й інфляційних втрат та відсотків за користування кредитними коштами за межами строку дії договору, право нараховувати які передбачено ст. 625 ЦК України.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору.
Так, за умовами пункту 5договору позики сторони погодили нарахування процентної ставки в день у разі прострочення у розмірі 2,50 %.
Отже, нарахування позивачем процентів після закінчення строку кредитування, визначеного договором, а також інфляційних втрат є правомірним.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00019129276 від 12.12.2019 у розмірі 2987 грн 53 коп., яка складається із: 873 грн 24 коп. – основна сума боргу, 1964 грн 79 коп. проценти за прострочення грошового зобов`язання, 149 грн 50 коп. – інфляційне збільшення.
Суд першої інстанції в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині визначення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн апеляційна скарга не містить, тож підстав для перегляду та зміни чи скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 січня 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: