Справа №630/346/26 Провадження № 1-кп/630/35/26 	

В И Р О К
Іменем України
09 квітня 2026 року 	м. Люботин	

Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Люботин кримінальне провадження № 12026221320000068від 06.02.2026 стосовно: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, з середньою-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , 
який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
05.02.2026 приблизно о 20:30 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 на ґрунті неприязних відносин, вчинив сварку із батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку зі зловживанням останнім спиртними напоями та завдання побоїв неповнолітній сестрі. 
В подальшому, під час сварки словесний конфлікт переріс у бійку. В процесі бійки ОСОБА_4 , маючи раптово виниклий умисел на нанесення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості потерпілому ОСОБА_6 , розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс удар ступнею правої ноги в грудну клітину зліва потерпілого ОСОБА_6 , від чого потерпілий вдарився об стіну та впав на підлогу. У подальшому, ОСОБА_4 наніс біля п`яти ударів правою рукою в ділянку ребер зліва ОСОБА_6 , який знаходився у положенні лежачі. Після цього, потерпілий підвівся та намагався нанести удар ОСОБА_4 , проте останній наніс удар ступнею правої ноги в область грудної клітини зліва потерпілому ОСОБА_6 , від чого потерпілий знову впав на підлогу. У подальшому, коли ОСОБА_6 , перебував на підлозі у положенні лежачі, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи умисно протиправно, розуміючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, знову наніс два удари ногою в область ребер зліва потерпілого ОСОБА_6 .
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , які виразились у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 12-14/119-А/26, спричинені наступні тілесні ушкодження: тупа закрита травма грудної клітки у вигляді забою лівої легені та закритого перелому 7,8,9 ребер зліва по заднє-пахвовій лінії, що ускладнилася лівобічним гемопневмотораксом (кровотечою із скупченням вільного повітря у лівій плевральній порожнині), яка належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.1. «а», п. 2.1.2, п. 2.1.3. «л» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р; синці (гематоми) на шкірі обох передплічь, плечей, а також садно на правому колінному суглобі, що мають місце у ОСОБА_6 , викликають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою, як у сукупності так і поодинці, належать до категорії легких тілесних ушкоджень, відповідно до п. 2.3.2. «б», п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.
Обвинувачений  ОСОБА_4  в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, погодився з кваліфікацією діяння, та пояснив, що конфлікт стався, так як батько побив молодщшу сестру. БЮатько вдарив його першим, після чого він вчинив дії, про які йдеться у обвинуваченні, але не хоті настання таких наслідків. Він одразу викликав швидку для батька. На даний час вони примирилися, конфлікт вичерпано.
Потерпілий ОСОБА_6 просив не позбавляти сина волі та вказав, що конфлікт і бійка сталися з його вини. Вони примирилися і він не має образ на сина з приводу цих подій.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини вчиненого злочину і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, проти чого не заперечували сторони кримінального провадження.
Суд вважає доведеною винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При дослідженні особи обвинуваченого  ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання  ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також примирення із потерпілим, який є його батьком.
Обставиною яка обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину щодо іншої особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах.
При призначенні обвинуваченому  ОСОБА_4 виду та міри покарання відповідно до ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, пом`якшуючі та обтяжуючу обставини, те, що потерпілий вибачив обвинуваченого та просить не позбавляти його волі, наведені вище дані про особу обвинуваченого, зокрема, що  ОСОБА_4 раніше не судимий, є внутрішньо-переміщеною особою, та відсутні відомості, що він виявляє небезпеку для суспільства.
З врахуванням всіх вищевказаних даних, їх сукупності, виходячи з загальних засад призначення покарання, суд вважає необхідним призначити покарання  ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк п`ять рокі, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки у відповідності до вимог ст.76 КК України, оскільки суд дійшов висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.
Оскільки злочин вчинено сином відносно батька і це кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, відповідно до пункту 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 КК України суд застосовує до ОСОБА_4 , обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк один місяць. Суд вважає, що такий обмежувальний захід сприятиме виправленню обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлений.
Строк дії обов`язків запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання сплинув.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. Згідно до ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміни місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників на строк один місяць.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1