Справа № 344/15618/25 
Провадження № 22-ц/4808/303/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2025 року під головуванням судді Польської М.В. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ТОВ «ВВС-Факторинг`звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4226282.
Між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ВВС-Факторинг» 08.05.2021 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №8/5/2021, відповідно до умов якого до ТОВ «ВВС-Факторинг» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. 
ОСОБА_1 не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не погашав кредит та не сплачував проценти за користування кредитом, тому заборгованість за кредитним договором становить 8 513,41 грн, яка складається з: 6 830 грн – розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги та 1 054 грн – сума нарахованих відсотків станом на 08.01.2025. 
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання в цьому випадку становить: 517,95 грн - збитки завдані інфляцією за період із 08.05.2021 по 24.02.2022; 111,46 грн - три проценти річних від простроченої суми за період із 08.05.2021 по 24.02.2022.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 884 грн; збитки завдані інфляцією за період із 08.05.2021 по 24.02.2022 у розмірі 517,95 грн та 111,46 грн - три проценти річних.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2025 року в задоволенні позову ТОВ «ВВС-Факторинг» відмовлено.
У апеляційній скарзі представник ТОВ «ВВС-Факторинг»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції в неповному обсязі з`ясовано обставини та неправильно досліджено подані докази, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, щодо наявності копії договору факторингу № 05/08.2021 від 05.08.2021.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що до позовної заяви позивачем долучено додаток №1 до договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021, проте такою датою жоден договір факторингу не укладався, що підтверджується матеріалами справи. До позовної заяви було долучено тільки договір факторингу №18/05.2021 від 18.05.2021. 
Суд першої інстанції вказав, що докази передачі права вимоги між первісним кредитором ТОВ «ФК «Арагон»» та ТОВ «ВВС-Факторинг» щодо відповідача у матеріалах справи відсутні, оскільки додаток №1 до договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021 долучено, а самий договір факторингу не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Арагон»» відступило право вимоги за кредитним договором № 4226282 від 09.03.2021 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг».
Однак в матеріалах справи відсутній акт про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) щодо відсутності необхідних доказів.
За таких обставин суду повинен був постановити ухвалу про залишення без руху та надати строк позивачу для усунення недоліків.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Встановлено, що 09.03.2021 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ФК «Арагон» договір №4226282 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, шляхом його підписання та підписання додатку № 1 до нього електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора UA437194, внаслідок чого отримав грошові кошти в сумі 2 000 грн строком на 30 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,3% на день (а.с. 50-52).
Кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором №4226282 від 09.03.2021, що підтверджується долученим до матеріалів справи підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 33).
Між ТОВ «ФК «Арагон» і ТОВ «ВВС Факторинг» 18.05.2021 було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №18/05.2021, відповідно до умов якого первісний кредитор ТОВ «ФК «Арагон» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ВВС Факторинг» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти (а.с. 34-35).
У пунктах 1.1, 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 18/05.2021 від 18.05.2021 року сторони погодили, що клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку № 1 до даного договору. В силу цього договору фактор займає місце клієнта, як кредитора, в зобов`язаннях, що виникли із договорів, визначених в додатку № 1 до договору, відносно усіх прав клієнта, в тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок в повному обсязі.
Позивачем було надано додаток № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу від 18.05.2021 в якому міститься реєстр боржників права вимоги до яких відступається сума та підстава заборгованості (а.с.36).
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
Згідно частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відмовляючи ТОВ «ВВС-Факторинг»у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що докази передачі права вимоги між первісним кредитором ТОВ «ФК «Арагон»» та позивачем ТОВ «ВВС-Факторинг», щодо відповідача відсутні, оскільки позивачем надано до матеріалів позову додаток №1 до договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021, а самий договір факторингу не надано.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Арагон»» відступило право вимоги за кредитним договором № 4226282 від 09.03.2021 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг», а тому відсутні підстави вважати, що ТОВ «ВВС-Факторинг», як правонаступник кредитора набув прав вимоги щодо відповідача за вищевказаним кредитним договором.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції в неповному обсязі з`ясовано обставини справи та неправильно досліджено подані докази, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права є необґрунтованими.
Судом першої інстанції належним чином з`ясовано обставини справи, досліджено подані до суду докази і надано їм належну правову оцінку.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Однак, надані позивачем докази не підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором № 4226282 від 09.03.2021, як це зазначено у витягу з реєстру боржників (а.с.12 зворот).
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору правильно враховано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, що ТОВ «ВВС-Факторинг», як правонаступник кредитора набув прав вимоги, щодо відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про залишення без руху та надати строк позивачу для усунення недоліків, то обов`язок щодо надання суду доказів на підтвердження вимог позивача покладено на самого позивача.
До поданої апеляційної скарги апелянтом також не надано доказів наявності договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021 та відсутнє клопотання про його витребування з метою долучення до матеріалів справи відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України.
Враховуючи вищевказане та зміст долучених позивачем доказів у цій справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4226282 від 09.03.2021 на підставі договору факторингу №05/08.2021 від 05.08.2021.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 20 березня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         В.А.Девляшевський          О.О. Томин