570/5885/25 
2/154/979/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне

20 квітня 2026 року місто Володимир
Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого судді Вітера І.Р., 
за участю секретаря судового засідання Багдасарової Л.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 14381, 54 грн.

Стислий виклад позовних вимог
Позов обґрунтований тим, що 11 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 11.08.2024-100000963, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 140 днів, з датою повернення 28 грудня 2024 року, процентною ставкою 1 % за кожен день користування кредитом та комісією, пов`язаною з наданням кредиту, у розмірі 2000 грн. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином та перерахував відповідачу кредитні кошти, однак останній умови договору належним чином не виконав, унаслідок чого станом на дату подання позову утворилася заборгованість. 
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року в загальному розмірі 14381 грн 54 коп., з яких: 7630 грн 84 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5550 грн 70 коп. - заборгованість за процентами, 1200 грн - неустойка, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. 

Процесуальні дії та рішення суду
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2026 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Володимирського міського суду Волинської області.
Після надходження справи до Володимирського міського суду Волинської області ухвалою суду від 19 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у поданій позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності його представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав, у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та наявною у матеріалах справи розпискою про його отримання. Частина восьма статті 178 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасника справи за умови його належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, а згідно з частиною четвертою цієї статті у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення. 
Згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки у цій справі наявні зазначені процесуальним законом умови, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом за доказами сторін
Дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд установив, що 11 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 11.08.2024-100000963. Надані до справи кредитні документи свідчать, що договір оформлено як електронний правочин, який складався, зокрема, з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки та акцепту позичальника, а дата та час його укладення визначені як 11 серпня 2024 року о 12 годині 49 хвилин. У кредитних документах позичальником зазначений ОСОБА_1 , із наведенням його паспортних даних, реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також реквізитів електронного платіжного засобу для зарахування кредитних коштів. 
Зі змісту заявки та оферти вбачається, що відповідачу надано кредит у сумі 10000 грн 00 коп. на строк 140 днів з датою повернення 28 грудня 2024 року. Умовами договору визначено фіксовану процентну ставку у розмірі 1 % за один день користування кредитом, денну процентну ставку 0,87 %, а також комісію, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 2000 грн 00 коп. Наданий у матеріалах справи графік платежів передбачав десять чергових платежів, перші два з яких мали бути сплачені 24 серпня 2024 року та 07 вересня 2024 року по 2222 грн 74 коп. кожний. 
Надані позивачем документи також підтверджують проходження відповідачем ідентифікації під час укладення договору. Так, у скриншоті з центрального вузла Системи BankID НБУ містяться відомості про ОСОБА_1 , зокрема його реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження, дані документа, що посвідчує особу, та зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . У матеріалах справи також містяться відомості про те, що ТОВ «Споживчий центр» є абонентом Системи BankID НБУ. Крім того, у кредитних документах міститься інформація про погоджений канал комунікації з позичальником шляхом смс-інформування на фінансовий номер телефону. 
Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 209-1011 від 10 листопада 2025 року, в якому зазначено, що на підставі договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року 11 серпня 2024 року о 12 годині 49 хвилин 36 секунд на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 успішно перераховано 10000 грн 00 коп., номер транзакції в системі iPay.ua - 477957262, призначення платежу - видача за договором кредиту № 11.08.2024-100000963. Такі ж відомості узгоджуються зі змістом позовної заяви та картки субконто по відповідному договору. 
Із поданих позивачем матеріалів убачається, що після отримання кредитних коштів відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за договором. У позовній заяві зазначено про внесення платежів 24 серпня 2024 року на суму 2222 грн 74 коп., 07 вересня 2024 року на суму 2222 грн 74 коп., 04 жовтня 2024 року на суму 3522 грн 74 коп. та 30 жовтня 2024 року на суму 7130 грн 71 коп. Картка субконто, подана позивачем, містить записи про надходження платежів від відповідача у вказані дати, а також відображає їх бухгалтерське рознесення за складовими заборгованості за договором. 
На підтвердження розміру непогашеної заборгованості позивачем подано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року, відповідно до якої станом на дату звернення з позовом заборгованість відповідача становить 14381 грн 54 коп., з яких: 7630 грн 84 коп. - основний борг, 5550 грн 70 коп. - проценти, 1200 грн 00 коп. - неустойка. У цій же довідці зазначено, що проценти за кредитом нараховані за період з 11 серпня 2024 року по 28 грудня 2024 року. Аналогічний розмір заборгованості наведений і в позовній заяві. 
Інших доказів, які б свідчили про повне погашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором або спростовували подані позивачем документи щодо факту укладення договору, ідентифікації відповідача, надання кредитних коштів та здійснення часткових платежів, матеріали справи не містять; відповідач таких доказів суду не подав.

Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду
А. Щодо доведеності факту укладення кредитного договору та волевиявлення відповідача
Відповідно до частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Застосовуючи наведену норму до спірних правовідносин, суд виходить із того, що кредитний договір № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, відповідач його недійсність не оспорював, а тому такий правочин користується презумпцією правомірності. Ця презумпція може бути спростована лише належними та допустимими доказами, яких у матеріалах справи немає. Фактичні дані договору, заявки, BankID-ідентифікації та подальшого отримання коштів узгоджуються між собою та підтверджують існування саме того правочину, на який посилається позивач. 
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Застосовуючи наведені норми, суд бере до уваги, що з поданих позивачем електронних документів убачається погодження сторонами всіх істотних умов кредитування: кредитодавця, особи позичальника, дати й часу укладення договору, суми кредиту 10000 грн 00 коп., строку кредитування 140 днів, дати повернення 28 грудня 2024 року, розміру процентної ставки 1 % за кожен день користування кредитом, розміру комісії 2000 грн 00 коп., а також реквізитів платіжного засобу для перерахування коштів. Отже, між сторонами було досягнуто домовленості щодо змісту зобов`язання, а тому такий договір породив для них взаємні права та обов`язки. 
Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Застосовуючи ці норми, суд виходить із того, що письмова форма кредитного договору у даному випадку дотримана, оскільки правочин укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця. У самій оферті прямо зазначено, що електронний кредитний договір укладається у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», а примірник договору після акцепту позичальника підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу. Отже, сам по собі електронний формат цього договору не свідчить про відсутність письмової форми, а навпаки відповідає способу її реалізації, прямо передбаченому законом. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Частина шоста цієї ж статті передбачає, що відповідь про прийняття пропозиції може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення формуляра заяви (форми) або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі. Частина восьма статті 11 цього Закону передбачає, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції у визначеному порядку. 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Застосовуючи наведені норми, суд встановив, що механізм укладення спірного договору відповідає саме тій процедурі, яку закон визначає для електронного правочину. У пунктах 2.2.3, 2.3.5, 2.3.6 оферти прямо передбачено, що відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) формується на сайті кредитодавця і підписується позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, отриманого в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний ним під час ідентифікації. У тексті оферти та заявки прямо зазначено одноразовий ідентифікатор E724, яким підписано відповідні частини кредитного договору. Саме цей ідентифікатор є тим електронним підписом одноразовим ідентифікатором, через який відповідач засвідчив прийняття пропозиції кредитодавця. 
Окремо суд враховує, що наданий позивачем скриншот BankID містить дані, отримані з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію користувача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача, його РНОКПП НОМЕР_2 , дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , дату видачі документа 16 жовтня 2015 року, адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , а також номер телефону НОМЕР_4 . Ці відомості збігаються з даними, зазначеними у заявці та в акцепті до кредитного договору щодо особи позичальника. Отже, сукупність договору, заявки та BankID-ідентифікації пов`язує електронний правочин саме з відповідачем, а не з будь-якою іншою особою. 
Крім того, у пункті 11.9 договору позичальник підтвердив, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно йому, не переданий і не буде переданий у користування іншим особам, а саме цей номер використовується і буде використовуватися позичальником при виконанні договору та вчиненні будь-яких операцій за ним. У пункті 11.10 договору позичальник підтвердив, що вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб належить виключно йому на законних підставах. У пункті 6.5 договору прямо передбачено, що ризик і відповідальність за несанкціоноване використання фінансового номера телефону та/або платіжного засобу несе виключно позичальник. У пункті 6.7.1 договору позичальник підтвердив, що уклав цей договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням. Ці умови договору додатково свідчать про персоналізацію електронних дій позичальника та про виражене ним волевиявлення на укладення договору. 
Отже, з урахуванням сукупності наведених доказів суд доходить висновку, що кредитний договір № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року був укладений саме відповідачем ОСОБА_1 шляхом акцепту оферти в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора E724, отриманого на номер телефону, пов`язаний з ним під час BankID-ідентифікації, а тому доводи про недоведеність волевиявлення відповідача на укладення договору матеріалами справи не підтверджуються. 

Б. Щодо доведеності факту надання кредиту та виникнення обов`язку його повернення
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до частини першої статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Частина друга цієї статті передбачає, що розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі. Частина третя статті 1056-1 Цивільного кодексу України встановлює, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. 
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Застосовуючи наведені норми до спірних правовідносин, суд встановив, що за умовами заявки та акцепту до договору відповідачу було надано кредит у сумі 10000 грн 00 коп. з датою надання 11 серпня 2024 року, строком кредитування 140 днів, датою повернення 28 грудня 2024 року, із фіксованою процентною ставкою 1 % за один день користування кредитом та комісією 2000 грн 00 коп. Для перерахування кредитних коштів у заявці та акцепті зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу НОМЕР_6. 
Факт надання коштів підтверджується не лише внутрішніми документами кредитодавця, а й зовнішнім документом - листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 209-1011 від 10 листопада 2025 року, відповідно до якого 11 серпня 2024 року о 12:49:36 на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 було успішно перераховано 10000 грн 00 коп. за призначенням платежу: видача за договором кредиту № 11.08.2024-100000963. Повний номер платіжної картки, наведений у цьому листі, збігається з маскованими реквізитами платіжного засобу НОМЕР_6, зазначеними у договорі й акцепті. Отже, поданий позивачем лист платіжної установи безпосередньо підтверджує виконання кредитодавцем обов`язку з видачі кредиту саме на той платіжний засіб, який відповідач вказав під час укладення договору як свій. 
Додатково цей факт узгоджується з карткою субконто, де 11 серпня 2024 року відображено списання коштів у сумі 10000 грн 00 коп. на картку через iPay за платіжним ордером на списання коштів від 11 серпня 2024 року 12:49:37, а також облік тіла кредиту на рахунку 3771 у такому ж розмірі. Отже, факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 10000 грн 00 коп. є доведеним. 
Оскільки кредитодавець надав відповідачу обумовлені договором кошти, у відповідача виник обов`язок повернути суму кредиту та сплатити проценти у порядку, строках і розмірі, визначених договором. Невиконання цього обов`язку після настання строків платежів є порушенням грошового зобов`язання у розумінні статей 526, 530, 610 Цивільного кодексу України. Це підтверджується як довідкою-розрахунком, так і карткою субконто, з яких убачається щоденне нарахування процентів, часткове внесення відповідачем платежів та наявність залишку непогашеної заборгованості. 

В. Щодо правової оцінки неустойки та необхідності контрольного перерахунку заборгованості
Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено також, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем. 
Застосовуючи наведену норму, суд виходить із того, що у цій справі позивач заявив до стягнення 1200 грн неустойки, а картка субконто підтверджує, що кредитодавцем узагалі нараховувалася неустойка на рахунку 374. Зокрема, 04 жовтня 2024 року в картці субконто відображено нарахування штрафу в сумі 1300 грн 00 коп., а 30 жовтня 2024 року - нарахування штрафу в сумі 2500 грн 00 коп.. Оскільки ці нарахування здійснені після 24 лютого 2022 року, така неустойка не може бути покладена в основу судового рішення як законна складова боргу. 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу - прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу - сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу - неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. 
Застосовуючи наведену норму до обставин справи, суд звертає увагу, що надана позивачем картка субконто свідчить не лише про саме нарахування штрафів, а й про те, що частина фактично сплачених відповідачем коштів була віднесена кредитодавцем саме на погашення неустойки. Так, із платіжного ордера від 04 жовтня 2024 року на суму 3522 грн 74 коп. вбачається, що кредитодавцем віднесено: 1400 грн 00 коп. у погашення процентів, 354 грн 52 коп. у погашення комісії, 468 грн 22 коп. у погашення тіла кредиту, а решта 1300 грн 00 коп. фактично була спрямована на погашення штрафу, відображеного на рахунку 374. Аналогічно із платежу від 30 жовтня 2024 року на суму 7130 грн 71 коп. кредитодавцем віднесено 2729 грн 77 коп. у погашення процентів, 1900 грн 94 коп. у погашення тіла кредиту, а 2500 грн 00 коп. - у погашення штрафу. Отже, загалом 3800 грн 00 коп. фактично сплачених відповідачем коштів були зараховані на погашення тієї складової заборгованості, яка не може бути визнана законною та такою, що підлягає стягненню. 
За таких обставин початковий розрахунок позивача не може бути покладений в основу рішення в тій частині, в якій він побудований із урахуванням нарахування та погашення неустойки. Якщо неустойка не підлягає стягненню і відповідно до закону підлягає списанню, то кошти, сплачені відповідачем та віднесені кредитодавцем на її погашення, мають бути перерозподілені на погашення інших законних складових боргу у черговості, визначеній статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування». Більше того, такий перерозподіл впливає не лише на залишок боргу станом на дату платежу, а й на подальший розмір процентів, оскільки з картки субконто видно, що після часткових погашень база для щоденного нарахування процентів зменшувалася: після платежу 04 жовтня 2024 року щоденні проценти обліковувалися у розмірі 95,32 грн, а після платежу 30 жовтня 2024 року - 76,31 грн. 
Отже, правильний розмір заборгованості може бути встановлений лише після окремого контрольного перерахунку з урахуванням виключення неустойки та нового розподілу сплачених сум.

Г. Щодо контрольного перерахунку заборгованості
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода суду з розрахунком, поданим позивачем, сама по собі не є підставою для відмови у позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначено, що відсутність здійсненого судом розрахунку заборгованості перешкоджає ухваленню законного рішення. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 також виходила з того, що у разі виявлення неправильності нарахувань суд має перевірити їх самостійно та визначити належний до стягнення розмір у межах установлених обставин справи. Аналогічний підхід відображений і в практиці Касаційного цивільного суду, який у своєму офіційному огляді наголосив: якщо суд не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, він не позбавлений можливості самостійно зробити правильний розрахунок і повинен стягнути ту суму, яка доведена та щодо якої у суду немає сумніву. 
Отже, у цій справі встановлена судом невідповідність поданого позивачем розрахунку вимогам закону, зокрема в частині нарахування та погашення неустойки, не дає підстав для повної відмови у позові, а зумовлює обов`язок суду здійснити власний контрольний перерахунок. Такий перерахунок має бути проведений у межах заявленого позивачем періоду та без виходу за межі заявленого до стягнення розміру, але з урахуванням правильного правового режиму спірних платежів, черговості їх зарахування та необхідності перерозподілу сум, які були безпідставно віднесені кредитодавцем на погашення неустойки. 
Суд бере за основу, що за умовами кредитного договору № 11.08.2024-100000963 відповідачу надано 10000 грн 00 коп. строком на 140 днів, до 28 грудня 2024 року, зі сплатою фіксованих процентів у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом, а також комісії у сумі 2000 грн 00 коп. Договором передбачено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи день надання кредиту і день його фактичного погашення; комісія нараховується в день видачі кредиту; при достроковій сплаті частина платежу з тіла кредиту зараховується в день фактичної сплати, а за наявності залишку коштів він спрямовується в дострокове повернення кредиту. Графіком платежів визначено склад кожного чергового платежу, зокрема за першими трьома платежами: 24 серпня 2024 року - 1400,00 грн процентів і 822,74 грн комісії; 07 вересня 2024 року - 1400,00 грн процентів і 822,74 грн комісії; 21 вересня 2024 року - 1400,00 грн процентів, 354,52 грн комісії та 468,22 грн тіла кредиту. 
З картки субконто вбачається, що 11 серпня 2024 року кредитодавцем відображено видачу тіла кредиту в сумі 10000 грн 00 коп., нарахування комісії 2000 грн 00 коп. та нарахування процентів 100 грн 00 коп. за перший день користування кредитом. Надалі до 24 серпня 2024 року проценти нараховувалися по 100 грн 00 коп. на день, що відповідає 1 % від 10000 грн 00 коп. 
24 серпня 2024 року відповідач сплатив 2222 грн 74 коп. З картки субконто видно, що цей платіж був віднесений у сумі 1400 грн 00 коп. на погашення процентів і 822 грн 74 коп. на погашення комісії. Такий розподіл відповідає і графіку платежів, і фактичному обсягу нарахованих на цю дату процентів: з 11 серпня 2024 року по 24 серпня 2024 року включно проценти становили 14 днів ? 100,00 грн = 1400,00 грн. Отже, після цього платежу тіло кредиту залишалося незмінним і становило 10000 грн 00 коп., а з комісії залишилося несплаченими 1177 грн 26 коп. 
07 вересня 2024 року відповідач сплатив ще 2222 грн 74 коп. Картка субконто знову відображає зарахування 1400 грн 00 коп. у погашення процентів і 822 грн 74 коп. у погашення комісії. Це також відповідає графіку платежів та фактичному розміру процентів, нарахованих за період з 25 серпня 2024 року по 07 вересня 2024 року включно: 14 днів ? 100,00 грн = 1400,00 грн. Таким чином, після другого платежу тіло кредиту так само не зменшилося і становило 10000 грн 00 коп., а залишок несплаченої комісії становив 354 грн 52 коп. 
У період з 08 вересня 2024 року по 04 жовтня 2024 року включно проценти продовжували нараховуватись із тієї ж бази - 10000 грн 00 коп. - по 100 грн 00 коп. на день. За 27 календарних днів цього періоду сума процентів становить 2700 грн 00 коп. Саме цей висновок випливає із самої картки субконто: станом до здійснення платежу 04 жовтня 2024 року в ній відображено накопичення процентної заборгованості до 13054 грн 52 коп., а після зарахування платежу - зменшення відповідних складових на суми, зазначені в платіжному ордері. 
04 жовтня 2024 року відповідач сплатив 3522 грн 74 коп. Позивач відніс із цієї суми 1400 грн 00 коп. на проценти, 354 грн 52 коп. на комісію, 468 грн 22 коп. на тіло кредиту та 1300 грн 00 коп. на штраф. Однак суд із таким розподілом не погоджується. Оскільки за період з 08 вересня 2024 року по 04 жовтня 2024 року включно проценти фактично склали 2700 грн 00 коп., а залишок комісії становив 354 грн 52 коп., із платежу 04 жовтня 2024 року спочатку підлягали погашенню саме ці законні складові боргу. Після їх відрахування залишок платежу становить 3522,74 грн - 2700,00 грн - 354,52 грн = 468,22 грн, який підлягав зарахуванню в погашення тіла кредиту. Отже, вся сума платежу від 04 жовтня 2024 року повністю погашає проценти 2700 грн 00 коп., залишок комісії 354 грн 52 коп. та частину тіла кредиту 468 грн 22 коп., а підстав для віднесення будь-якої його частини на штраф немає. Саме тому 1300 грн 00 коп., які позивач фактично спрямував на штраф, суд перерозподіляє на проценти в межах вже нарахованої на цю дату процентної заборгованості. 
Після правильного зарахування платежу від 04 жовтня 2024 року залишок тіла кредиту становить 10000,00 грн - 468,22 грн = 9531 грн 78 коп. Саме з цієї суми надалі мали нараховуватися проценти. Такий висновок узгоджується і з самою карткою субконто, оскільки після платежу 04 жовтня 2024 року вона відображає зміну щоденного нарахування процентів із 100,00 грн на 95,32 грн, що є 1 % від 9531,78 грн після округлення до копійок. 
У період з 05 жовтня 2024 року по 30 жовтня 2024 року включно проценти мали нараховуватись уже на зменшений залишок основного боргу 9531 грн 78 коп., тобто по 95 грн 32 коп. за кожен день. За 26 календарних днів цього періоду сума процентів становить 95,32 грн ? 26 = 2478 грн 32 коп. 
30 жовтня 2024 року відповідач сплатив 7130 грн 71 коп. Позивач зарахував із цієї суми 2729 грн 77 коп. на проценти, 1900 грн 94 коп. на тіло кредиту та 2500 грн 00 коп. на штраф. Проте після виключення штрафу із розрахунку та з урахуванням правильного визначення суми процентів за період з 05 жовтня 2024 року по 30 жовтня 2024 року включно у розмірі 2478 грн 32 коп., суд виходить з того, що із платежу 30 жовтня 2024 року насамперед підлягали погашенню саме проценти 2478 грн 32 коп., а решта коштів мала бути зарахована в погашення тіла кредиту. Тому правильний розподіл цього платежу є таким: 2478 грн 32 коп. - у погашення процентів; 7130,71 грн - 2478,32 грн = 4652 грн 39 коп. - у погашення тіла кредиту. Отже, 2500 грн 00 коп., віднесені позивачем на штраф, а також 251 грн 45 коп., надмірно віднесені позивачем на проценти понад фактично нараховану суму 2478 грн 32 коп., суд перерозподіляє на погашення тіла кредиту. 
Після правильного зарахування платежу від 30 жовтня 2024 року залишок тіла кредиту становить 9531,78 грн - 4652,39 грн = 4879 грн 39 коп. Саме ця сума є базою для подальшого нарахування процентів після 30 жовтня 2024 року. 
У період з 31 жовтня 2024 року по 28 грудня 2024 року включно, тобто до завершення строку кредитування, проценти мали нараховуватися на залишок тіла кредиту 4879 грн 39 коп. у розмірі 1 % за день, що після округлення становить 48 грн 79 коп. на день. За 59 календарних днів цього періоду сума процентів становить 48,79 грн ? 59 = 2878 грн 61 коп. Цей перерахунок суд здійснює в межах саме того періоду нарахування процентів, який сам визначив позивач у поданому розрахунку, а саме до 28 грудня 2024 року. 
Таким чином, за результатами контрольного перерахунку суд визначає, що станом на 28 грудня 2024 року належно доведеною є така заборгованість відповідача за кредитним договором № 11.08.2024-100000963: 4879 грн 39 коп. - за тілом кредиту; 2878 грн 61 коп. - за процентами. Загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, становить 7758 грн 00 коп. Підстав для стягнення неустойки немає, а комісія позивачем у даній справі до стягнення не заявлена.

Висновок за результатами розгляду справи
У спірних правовідносинах суд виходить із того, що належним підтвердженням виникнення у позичальника грошового обов`язку є сукупність встановлених обставин укладення кредитного договору, належної ідентифікації особи позичальника, вчинення ним дій, спрямованих на акцепт умов договору, та фактичного отримання кредитних коштів на вказаний ним платіжний засіб. За таких умов позичальник зобов`язаний повернути саме ту суму кредиту, яку фактично одержав і не повернув, а також сплатити проценти за користування кредитом у межах, порядку та за період, прямо визначені договором і не заборонені законом. Сам по собі факт недоліків у поданому кредитодавцем розрахунку не припиняє зобов`язання позичальника з повернення отриманих коштів, якщо саме існування цього зобов`язання та його складові підтверджуються належними і допустимими доказами.
Водночас право кредитодавця на судовий захист не є правом на стягнення будь-яких сум, включених ним до розрахунку, а охоплює лише ту заборгованість, яка існує в дійсності, належно обчислена та відповідає вимогам договору, і не суперечить закону. Тому якщо кредитодавець включив до складу боргу неустойку чи інші платежі, які в силу прямої норми закону не підлягають стягненню, такі вимоги задоволенню не підлягають, а кошти, раніше зараховані на їх погашення, мають бути враховані як сплачені в рахунок законних складових зобов`язання.
З урахуванням установлених судом фактичних обставин, досліджених письмових доказів, умов кредитного договору № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року, а також здійсненого судом контрольного перерахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає частковому задоволенню. Матеріалами справи належно підтверджено факт укладення між сторонами кредитного договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 10000 грн 00 коп., а також факт неналежного виконання ним узятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів. 
Разом із тим суд не може покласти в основу рішення розрахунок позивача у поданому вигляді, оскільки він включає нарахування та фактичне погашення неустойки, яка в силу закону не підлягає стягненню у цій справі. Після виключення із розрахунку неустойки та перерозподілу фактично сплачених відповідачем коштів на погашення законних складових заборгованості судом установлено, що станом на 28 грудня 2024 року непогашеною залишилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4879 грн 39 коп. та за процентами у розмірі 2878 грн 61 коп., а всього 7758 грн 00 коп. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року у загальному розмірі 7758 грн 00 коп., з яких: 4879 грн 39 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту, 2878 грн 61 коп. - заборгованість за процентами. У задоволенні позовних вимог у решті, слід відмовити.

Судові витрати
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Частина перша статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина друга цієї статті встановлює, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Застосовуючи наведені норми права до обставин цієї справи, суд виходить із того, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., що підтверджується матеріалами позовної заяви. Позов заявлено на суму 14381 грн 54 коп., а підлягає задоволенню 7758 грн 00 коп. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, визначається за формулою: 7758,00 грн ? 2422,40 грн / 14381,54 грн = 1306 грн 74 коп. 
Доказів понесення позивачем інших судових витрат, які підлягали б розподілу в цьому рішенні, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 247, 263-265, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, статтями 204, 525, 526, 530, 610, 626, 627, 629, 639, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування», суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А, рахунок НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором № 11.08.2024-100000963 від 11 серпня 2024 року у розмірі 7758 (сім тисяч сімсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок, з яких: 4879 грн 39 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту; 2878 грн 61 коп. - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1306 (одна тисяча триста шість) гривень 74 копійки. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. 

Суддя Ігор Вітер