ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/35/26 Справа № 697/1455/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Деревенський І. І. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Черниченка Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Черниченка Є.М. на постанову Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.09.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Каневі Черкаської обл.,
громадянина України, не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду, 30.05.2025 р. о 20:42 год. в м. Каневі, вул. Шевченка, 19, ОСОБА_1 керував автомобілем Fiat Doblo, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах із ротової порожнини. Від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Черниченко Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адмінправопорушення.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту.
В матеріалах справи про адмінправопорушення відсутні належні та допустимі докази, які доводять вказане правопорушення, наявні докази адмінправопорушення суперечливі та неналежні, а саме відсутні докази відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
В протоколі про адмінправопорушення безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медзакладі, вважає, що зазначене спростовується матеріалами справи. Як видно на відеозапису, ОСОБА_1 не заперечував щодо медогляду в лікарні, для цього виявив добровільне бажання пройти огляд в медзакладі та разом з поліцейськими прибув до медзакладу. Близько 30 хв. очікував лікаря, який в подальшому проводив огляд. За наслідками медогляду було складено акт медогляду, який містить 25 пунктів та які мають бути заповнені при огляді в чіткій послідовності та відповідно до призначення кожного пункту. Вказаний акт заповнений частково, під час перегляду відеофайлів встановлено, що ОСОБА_1 просив показати ідентифікаційні номери вказаного приладу на що отримав відмову, а сертифікати, які надавалися ОСОБА_1 , неможливо було перевірити без з`ясування ідентифікаційного номеру пристрою.
ОСОБА_1 відмовлявся проходити обстеження на газоаналізаторі китайського виробництва «Алкофор 405» до поки йому не покажуть його номер, зазначив що він нестандартизований, неодноразово наполягав щоб цей факт та газоаналізатор зафіксували на відео, чого не було зроблено. З цього приводу ОСОБА_1 телефонував на лінію 102 зі скаргою на те, що на його законну вимогу йому не надано для ознайомлення документів на газоаналізатор. Обов`язкові ідентифікуючі параметри газоаналізатора не відображені в акті медогляду, що є грубим порушенням. Окремо звертає увагу, що в п. 19 акту зазначено невідповідну даному пункту інформацію, оскільки лікарем зроблено запис «відмова від алкогольного освідування». Пункт 20 акту містить запис «Підозра на алкогольне сп`яніння», тобто лікар зробив висновок за результатами проведеного огляду відповідно, що є доказом того, що огляд був фактично проведено та відмова від огляду повністю спростовується даним висновком, тому немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медогляду. Тобто, записи «підозра на алкогольне сп`яніння» у висновку та «відмова від освідування на алкофорі» є порушенням вимог Інструкції і п. 22 розділу III Інструкції та такий висновок вважається недійсним.
Притягнення до адмінвідповідальності можливе лише за наявності факту адмінправопорушення та вини особи у його вчиненні та яка підтверджена належними доказами, тому на думку сторони захисту повторне дослідження доказів є необхідним для забезпечення прав особи яка притягається до адмінвідповідальності та надасть суду апеляційної інстанції можливість скласти об`єктивну думку про хибність висновків суду першої інстанції та безпідставність висунутого обвинувачення ОСОБА_1 .

Правопорушник ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення у мобільний додаток Viber, яке він отримав на зазначений в апеляційній скарзі номер мобільного телефону, крім того його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє адвокат Черниченко Є.М., тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника ОСОБА_1 . 

Заслухавши доповідь судді, захисника Черниченка Є.М. який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати постанову суду, ухвалити нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, дослідивши відеоматеріали додані до матеріалів справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. 
Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до вимог ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку, з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі. 
Суд першої інстанції правильно встановив, що 30.05.2025 р. о 20:42 год. в м. Каневі по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував автомобілем Fiat Doblo, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах із ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР 1 № 346608 від 30.05.2025 р., який складено уповноваженою особою та який містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні (а. пр.1); рапортом-повідомленням зі служби 102 від 30.05.2025 (а. пр.2); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.05.2025 р. (а. пр.25); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається відмова ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння (а.пр.3); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 12 від 30.05.2025 р., згідно якого ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі (а. пр.4); актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 12 від 30.05.2025 (а. пр.26) та відеозаписом до протоколу серії ЕПР1 № 346608 від 30.05.2025 р. (а. пр.5).
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений і судом першої інстанції, апеляційний суд, використавши уповільнену швидкість відтворення та збільшивши розмір зображення, встановив, що на відеозапису зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем. Працівники поліції на місці зупинки транспортного засобу запропонували водю ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медустанові, попереджено що в разі відмови проходження огляду взагалі, відносно водія буде складено протокол про адмінправопорушення на підставі п. 2.5. ПДР. Водій ОСОБА_1 на місці зупинки автомобіля відмовився проходити такий огляд, а в медзакладі погодився. Працівники поліції та водій ОСОБА_1 разом приїхали до медзакладу, під час проведення огляду на стан сп`яніння в медзакладі останній заявив, що прилад незрозумілого китайського виробництва та відмовився від подальшого проходження огляду навіть після пред`явлення працівниками медзакладу свідоцтва та сертифікату на даний газоаналізатор, однак водій ОСОБА_1 все одно не погодився на проходження огляду, про що йому неодноразово було наголошено, неодноразово повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 2.5. ПДР за відмову від огляду та в подальшому складено протокол про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Від ознайомлення з документами та підписання їх ОСОБА_1 відмовився. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вів себе зухвало та висловлював погрози в сторону працівників поліції. 
Доводи апеляційної скарги про те, що доказів які б свідчили, що працівники поліції порушили порядок та процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оформлення матеріалів правопорушення, проведення відеозапису є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять жодних даних про можливу зацікавленість поліцейського в незаконному розгляді справи в суді. 
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 , будучи водієм автомобіля, відмовився виконати законну вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медзакладі, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
На переконання апеляційного суду документи у справі стосовно ОСОБА_1 складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження, зокрема з відеозапису з бодікамер поліцейських, вбачається зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що становить склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відеозапис є найбільш достовірною формою документування та становить стандартну процедуру документування правопорушення. 
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП, працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5. ПДР. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Суд правильно кваліфікував дії водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку в медзакладі, чим останній порушив вимоги п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Діючим законодавством передбачено вибір водія як проходити процедуру огляду на стан сп`яніння - на місці зупинки транспортного засобу з застосуванням спеціального технічного приладу або в медичному закладі.
Зупинка поліцейськими водія ОСОБА_1 зафіксована 30.05.2025 р. о 20:42 год., після згоди водія пройти огляд в медзакладі, протягом встановленого законом часу, поліцейські доставили водія до медзакладу та 30.05.2025 р. о 21:37 год. лікарем було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки у водія відсутнє право вибору або надання вказівок лікареві, як саме водій буде проходити огляд на стан сп`яніння. 
Згідно ст. 266 КУпАП та вказаних вище нормативних актів, визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Виключно лікар відповідної кваліфікації та фаху, після проведення відповідного огляду людини (водія), встановлює медичний діагноз – наявність чи відсутність сп`яніння, що є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» вбачається, що огляд у закладах охорони здоров`я для виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем. Після цього проводиться лабораторне дослідження (за допомогою приладів), метою якого є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду, у якому, серед іншого, зазначаються ознаки сп`яніння особи, що безпосередньо виявлені та встановлені лікарем, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторних досліджень встановлюється діагноз, який також вноситься до акту медичного огляду. Тобто, огляд особи щодо виявлення стану сп`яніння проводиться саме лікарем закладу охорони здоров`я, а не приладом. Прилад лише фіксує кількісні показники парів етилового спирту щодо ступеню стану сп`яніння, а лікар під час огляду особи виявляє та фіксує ознаки сп`яніння. Тому проведення лабораторного дослідження зразків біологічного середовища людини не слід ототожнювати з поняттям «медичний огляд», а як вбачається з відеозапису, працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу повідомили ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, в медзакладі йому також було роз`яснено порядок проходження огляду, проте від не вчинив всі необхідні дії і саме таку поведінку ОСОБА_1 апеляційний суд і розцінює як умисні, цілеспрямовані дії на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд зауважує, водій частково виконав вимоги поліцейського та ПДР України, погодився пройти огляд на стан сп`яніння в медзакладі, але в медичному закладі огляду в присутності поліцейського не пройшов, відмовився від огляду та пішов з медзакладу, що зафіксовано на відеозапису, який повністю узгоджується з протоколом про адмінправопорушення, не суперечить йому, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання протоколу неналежним доказом.
Посилання в апеляції на те, що ОСОБА_1 просив показати ідентифікаційні номери вказаного приладу, але отримав відмову, а сертифікати, які були йому надані, неможливо було перевірити без з`ясування ідентифікаційного номеру пристрою, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому апеляційний суд не приймає їх до уваги, тому що відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» поліцейський на вимогу водія надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а у медичному закладі такі дії взагалі не передбачені.
Обов`язки дієздатного громадянина, як суб`єкта правовідносин – це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють громадянина від виконання цих обов`язків, порушення відповідних заборон має наслідком відповідну юридичну відповідальність. 
Таким чином, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушень вимог нормативно-правових актів, а навпаки виявили та зафіксували скоєння адмінправопорушення та притягнути винну особу до юридичної відповідальності.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР. 
Само по собі твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медзакладі не є безумовною підставою для скасування постанови суду, тому що зазначені твердження повністю спростовуються матеріалами справи та доданим відеозаписом, на яких зафіксовано, що він безпідставно не виконав вимоги працівників медзакладу та поліції, які діяли виключно в межах законодавчих та нормативних актів та які безумовно повинен був виконати і водій ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги дублюють текст заперечень на протокол про адмінправопорушення. яке було подане до суду першої інстанції, розглянуте судом і надані вичерпні відповіді, тому мають ознаки надмірного формалізму, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводяться до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини апеляційний суд визнає як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного адмінправопорушення, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують факт керування ним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а в подальшому і його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим та спростовуються даними відеозапису.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.09.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Черниченка Є.М. – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя       Белах А.В.