Справа № 462/10384/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м.Львів
Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого – судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
Представник позивача через систему «Електронний суд» скерувала до суду позов, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року в розмірі 42640,00 грн, яка складається з основного боргу за тілом кредиту у розмірі 13000,00 грн, за відсотками у розмірі 21840,00 грн, за комісіями у розмірі 1300,00 грн, неустойки - 6500,00 грн. Проценти нараховані за період з 18 травня 2024 року по 10 серпня 2024 року. Свої вимоги мотивує тим, що 21 квітня 2024 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 21.04.2024-100000149, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 13000,00 грн. з процентною ставкою 1,5% за один день користування кредитом, строком на 112 днів. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань позичальника утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 42640,00 грн. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
11 лютого 2026 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, з мотивів того, що позивачем не надано доказів, що ним були отримані кредитні кошти в розмірі 13000,00 грн. Крім цього, позивач неправильно нарахував борг за відсотками, комісією та пенею. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити /а.с.32,33/.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не заперечив у відзиві, що він укладав електронний кредитний договір, а проценти за користування кредитом нараховані відповідно до умов зазначеного договору, просить позов задовольнити /а.с.38-43/.
Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 21 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений електронний кредитний договір № 21.04.2024-100000149, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); заявки, оформленої на сайті Кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповіді Позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) Е321, отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті /а.с.11-16/.
Умовами пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) передбачено:
- позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (пункт 2.3.2);
- позичальник в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір (пункт 2.3.3);
- позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом, одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищезазначеному порядку (пункт 2.3.6).
У заявці кредитного договору № 21.04.2024-100000149 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), вказані наступні умови кредитування: 
дата видачі кредиту 21 квітня 2024 року;
сума кредиту: 13000,00 грн;
строк, на який надається кредит - 112 днів з дати його надання;
дата повернення (виплати) кредиту 10 серпня 2024 року;
процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (пункти 1-5 заявки)
У пункті 8 заявки кредитного договору (кредитної лінії) зазначено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту- 10% від суми та дорівнює 1300,00 грн. Нараховується та обліковується в день видачі кредиту.
Пунктом 13 заявки кредитного договору (кредитної лінії) передбачено, що неустойка 130,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми зобов`язання.
У пропозиції, заявці та відповіді вказані реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 4323-34XX-XXXX-2818.
Також договір містить ПІБ позичальника, адресу проживання, паспортні дані, РНОКПП.
З квитанції LIQPAY № 2452518081 від 21 квітня 2024 року вбачається, що відбулося перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 21 квітня 2024 року о 02:20 на суму 13000,00 грн, номер картки НОМЕР_1 *18, призначення платежу: видача за договором кредиту: № 21.04.2024-100000149 /а.с. 19/.
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 42640,00 грн та складалась з основного боргу за тілом кредиту у розмірі 13000,00 грн, за відсотками у розмірі 21840,00 грн, за комісіями у розмірі 1300,00 грн, неустойки - 6500,00 грн. Проценти нараховані за період з 18 травня 2024 року по 10 серпня 2024 року /а.с. 21/.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Щодо укладання між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 кредитного договору № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З кредитного договору № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора Е321, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Договір № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року містить ПІБ ОСОБА_1 , його РНОКПП, відомості щодо адреси, які збігаються з адресою його реєстрації, номер телефону відповідача. Доказів того, що такі дані товариством отримано не від ОСОБА_1 або вони йому не належать чи використані будь-якими особами незаконно, суду не надано.
В інформаційному повідомленні позичальника наявна інформація про його контактний телефон НОМЕР_2 , що дає підстави стверджувати, що саме на цей номер телефону відбулося надіслання смс-повідомлення з зазначенням одноразового ідентифікатора Е321, який було використано для підписання кредитного договору в електронній формі. Належність вказаного номеру телефону відповідачу ним не спростовано.
До того ж, при укладенні договору відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID НБУ /а.с.20/.
Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Отже, відповідач уклав із ТОВ «Споживчий центр» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Вказаний договір є чинним, недійсним судом не визнаний.
Заявка відповідача ОСОБА_1 , яка підписана одноразовим ідентифікатором, пропозиція про укладення договору і відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором 4323-34XX-XXXX-2818.
Згідно з пунктом 11.10 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) Позичальник підтверджує, що вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб/поточний рахунок належить виключно Позичальнику на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно Позичальником.
З квитанції LIQPAY № 2452518081 від 21 квітня 2024 року вбачається, що 21 квітня 2024 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку НОМЕР_1 *18 на суму 13000,00 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту: № 21.04.2024-100000149.
Відповідачем не надано суду доказів того, що картка з номером 432334*18 йому не належить, та на неї 21 квітня 2024 року не було перераховано кредитних коштів у розмірі 13000,00 грн за договором № 21.04.2024-100000149.
Щодо тверджень суду про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту, то колегія суддів враховує, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, не відкривав позичальнику рахунку у банку, а лише перерахував за допомогою платіжної системи LIQPAY кредитні кошти на вже наявну у нього картку, тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком.
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 13000,00 грн, які жодним чином не спростовані.
Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, кредитор має право вимагати виконання умов, передбачених кредитним договором № 21.04.2024-100000149.
Щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року.
Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості у розмірі 42640,00 грн, окрім вказаного кредитного договору кредиту № 21.04.2024-100000149 від 21 квітня 2024 року, був наданий розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість складається з основного боргу за тілом кредиту у розмірі 13000,00 грн, за відсотками у розмірі 21840,00 грн (нарахованими за період з 18 травня 2024 року по 10 серпня 2024 року), за комісією у розмірі 1300,00 грн, неустойки - 6500,00 грн. 
Оскільки сума тіла кредиту в розмірі 13000,00 грн ОСОБА_1 позивачу не повернута, суд вважає, що вказана сума підлягає стягненню з нього на користь ТОВ «Споживчий центр».
Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, то суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Договором між сторонами передбачено строк кредитування з 21 квітня 2024 року по 10 серпня 2024 року (112 днів), сплату процентної ставки у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.
З довідки позивача вбачається, що заборгованість за процентами становить 21840,00 грн з розрахунку: 112 днів х (13000,00 грн/ 100% х 1,5%) = 21840,00 грн.
Суд зазначає, що нарахування процентів за вказаною ставкою повністю відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», з огляду на наступне.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення, зокрема, до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».
Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, пунктом 17 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22 квітня 2024 року включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).

Враховуючи, що договір про надання грошових коштів у позику укладено між сторонами 21 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», то на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки.
За період з 21 квітня 2024 року по 08 серпня 2024 року проценти нараховувались за ставкою 1,5%, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений Законом.
З огляду на наведене, твердження ОСОБА_1 , що процентна ставка суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до вимог чинного законодавства.
Щодо вимог про стягнення комісії суд виходить з наступного.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Отже, погоджені сторонами умови кредитного договору, в яких зазначено перелік послуг, за які передбачено сплату комісії за надання кредиту, не є нікчемними, оскільки відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії, передбаченої пунктом 8 кредитного договору, відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», та з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню комісія в розмірі 1300,00 грн.
Разом з тим, суд не погоджується з розміром нарахованої позивачем пені, виходячи з наступного.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Отже, суд вважає, що нарахована позивачем пеня в розмірі 6500,00 грн не підлягає стягненню з відповідача.
З огляду на вказане, суд, ураховуючи, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договорам, основну суму боргу в добровільному порядку не повертає, суд вважає, що у позивача виникло право на стягнення суми заборгованості за вказаним договором у розмірі 36140,00 грн (13000,00 грн /заборгованість за основним боргом/ + 21840,00 грн /заборгованість за процентами/ + 1300,00 грн /комісія/).
Висновки суду у справі.
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, і тому вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 13000,00 грн, за процентами в розмірі 21840,00 грн та комісією в розмірі 1300 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, тобто у задоволені вимоги про стягнення пені слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат.
Судові витрати у справі складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. /а.с.24/.
Беручи до уваги, що позовні вимоги в розмірі 42640,0 грн. були задоволені частково на суму 36140,00 грн., що становить 84,7% від ціни позову, суд вважає, що відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді в сумі 2051,77 грн, тобто, пропорційно до задоволених позовних вимог (2422,40 грн. : 100% х 84,7% = 2051,77 грн.).
Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 36140 гривень 00 коп. заборгованості за кредитним договором та 2051 гривні 77 коп. судового збору. Всього стягнути - 38191 (тридцять вісім тисяч сто дев`яносто одна) гривня 77 коп. 
В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: м. Київ, вул. Саксаганського,133-А, код ЄДРПОУ 37356833).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Суддя: 
Оригінал рішення.