ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/11238/25  Номер провадження 22-ц/814/1506/26	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене суддею Андрієць Д. Д., повний текст рішення складений – дата не вказана 

у справі за позовом Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

22.08.2025 КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Кременчукводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 11 758,01 грн (в тому числі за абонентське обслуговування в сумі 1485,42 грн), нараховані на суму заборгованості 3% річних у сумі 118,46 грн, інфляційні втрати у сумі 495,94 грн, пеню у сумі 38,66 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Кременчукводоканал» судовий збір у сумі 3 028 грн.

Позовна заява мотивована тим, що КП «Кременчукводоканал» є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і надає послуги споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно особового рахунку № НОМЕР_1 . Власником об`єкта нерухомості за вказаною адресою є ОСОБА_1 . У результаті не виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг станом на 12.08.2025 (за період з 01.01.2022 по 31.07.2025) виникла заборгованість на загальну суму 11 758,01 грн, в тому числі з плати за абонентське обслуговування у сумі 1485,42 грн. У березні 2025 КП «Кременчукводоканал» звернулося до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. 04.07.2025 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області винесено ухвалу про скасування судового наказу за заявою КП «Кременчукводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано на суму заборгованості 3% річних у сумі 118,46 грн, інфляційні втрати у сумі 495,94 грн та пеню у сумі 39,66 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 листопада 2025 року позов Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення в сумі 11 758,01 грн, 3% річних в сумі 118,46 грн, втрати від інфляції в сумі 495,94 грн, пеню в сумі 38,66 грн.
Сплачений Комунальним підприємством «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області судовий збір у сумі 2 725,20 грн (платіжна інструкція №4194 від 23.07.2025) та 302,80 грн (платіжна інструкція №5835 від 10.10.2025) компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що саме на відповідача, як власника нерухомого майна, Закон №2189-VIII від 09.11.2017 покладає обов`язок звернутися до надавача послуг із повідомлення про зміну власника нерухомого майна, а також для укладення індивідуального договору. У зв`язку із цим, суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивач у наданому ним розрахунку підтвердив, що споживачем послуг є ОСОБА_2 .Розділ ХІІІ Методики №315 визначає порядок застосування коригуючого коефіцієнту і, на думку суду першої інстанції, не звільняє відповідача від обов`язку утримувати майно, власником якого він є. Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення боргу з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та пені.Враховуючи те, що позовна давність за платежами з січня 2022 через продовження та подальше зупинення, не сплила, суд першої інстанції вважав, що позов заявлено в межах позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У період з 01.01.2020 по 31.07.2025 одержував та споживав послуги КП «Кременчукводоканал» з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за цією адресою та у відповідності до ч.1 ст. 9 Закону №2189-VIII відповідач оплачував за спожиті послуги. Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та позивачем не укладався. У зазначений період з 01.01.20222 по 31.07.2025 ОСОБА_1 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за зазначеною адресою не одержував та не споживав. У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_2 . Судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про долучення довідки щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, суд взагалі відкрив провадження у справі всупереч нормам ЦПК України, так як позивачем було сплачено судовий збір не в повному розмірі, а доплата судового збору була зроблена вже після відкриття провадження у справі. Позивач визнавав, що споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , (о/р НОМЕР_1 ), є ОСОБА_2 , надав суду роздруківку про заборгованість. Також, позивачем надано копію ухвали про скасування судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Кременчукводоканал» заборгованості за надані послуги з з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. З моменту введення в дію Закону №2189-VIII з 01.05.2019 та Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, ніякої зміни власника та зареєстрованих осіб не було. Позивач не скористався своїм правом на отримання інформації від споживача про зміну власника житла, визнавав, що споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , (о/р НОМЕР_1 ), є ОСОБА_2 . Суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі. Позов є необгрунтованим та безпідставним, ОСОБА_1 не є належним відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідач є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав №437796722 від 01.08.2025 (а.с. 14).

Згідно з наданим позивачем розрахунку, сума боргу за період з січня 2022 до липня 2025 включно становить 11 758,01 грн (а.с. 7-9).

Відповідно до розрахунку позивача, сума 3% річних становить 118,46 грн, інфляційних втрат в сумі 495,94 грн, пені в сумі 38,66 грн (а.с. 10).

Щодо доводів відповідача про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки не споживає послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

З цих підстав, суд першої інстанції вважав, що відповідач як власник нерухомого майна, відповідно до Закону №2189-VIII від 09.11.2017 вважається індивідуальним споживачем послуг.

Суд першої інстанції врахував доводи відповідача з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання іншої особи ОСОБА_2 . Однак, на переконання суду першої інстанції, реєстрація місця проживання особи за відповідною адресою сама по собі не свідчить про те, що у вказаної особи виникає обов`язок з утримання майна за відсутності доказів, що така особа може вважатись споживачем послуг відповідно до пункту 6 частини третьої статті 1 Закону №2189-VIII від 09.11.2017.

Отже, саме на відповідача як власника нерухомого майна, Закон №2189-VIII від 09.11.2017 покладає обов`язок звернутися до надавача послуг із повідомлення про зміну власника нерухомого майна, а також для укладення індивідуального договору. У зв`язку із цим, суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивач у наданому ним розрахунку підтвердив, що споживачем послуг є ОСОБА_2 .

У судовому засіданні відповідач підтвердив, що після набуття права власності на нерухоме майно він не звертався, в тому числі і з заявами про кількість осіб, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, відсутність у виконавця послуги відомостей про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі, надавала позивачу право провести нарахування вартості послуг відповідно до кількості житлових кімнат у квартирі, які визначаються самим виконавцем послуги. Крім іншого, суд першої інстанції врахував те, що у судовому засіданні відповідач підтвердив, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована лише 1 особа, що відповідає кількості осіб, вказаних у наданому позивачем розрахунку.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що вимоги позивача підтверджується належними доказами, з огляду на те, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та враховуючи відсутність доказів виконання обов`язку щодо утримання майна, в тому числі сплати вартості наданих комунальних послуг, суд першої інстанції визнав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення за період з січня 2022 до липня 2025 в сумі 11 758,01 грн, 3% річних в сумі 118,46 грн, інфляційних втрат в сумі 495,94 грн, пені в сумі 38,66 грн.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон №2189-VIII від 09.11.2017).

Так, відповідно до пункту 6 частини третьої статті 1 Закону №2189-VIII від 09.11.2017 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Отже, положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дають визначення індивідуального споживача, яким є або власник(співвласник) нерухомого майна або за його згодою інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1, 5, 11 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VIII від 09.11.2017 індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг, визначається Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358) (далі Методика №315).

Відповідно до п. 6 розділу ХІІІ Методики №315 для споживачів, приміщення яких не обладнані засобами розподільного обліку, застосовується норма споживання відповідної комунальної послуги, встановлена органом місцевого самоврядування з урахуванням кількості фактично проживаючих та коригуючого коефіцієнту.

В п. 2 розділу Х Методики №315 визначено, що для цілей розподільного обліку визначається кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою. Про цю кількість осіб власник/наймач приміщення письмово повідомляє виконавця комунальної послуги та/або виконавця розподілу комунальної послуги, при цьому кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою, не може бути меншою від зареєстрованих у приміщенні - для житлових приміщень; кількості житлових кімнат у квартирі, визначених виконавцем комунальної послуги або виконавцем розподілу комунальної послуги, якщо власник/наймач житлових приміщень не надав інформацію про кількість зареєстрованих осіб або у приміщенні не зареєстровано жодної особи. 

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зробила висновок про те, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Кременчукводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 11 758,01 грн (в тому числі за абонентське обслуговування в сумі 1485,42 грн), нараховані на суму заборгованості 3% річних у сумі 118,46 грн, інфляційні втрати у сумі 495,94 грн, пені у сумі 38,66 гр.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 та підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 22 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, власник або наймач (орендар) квартири зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

З матеріалів справи вбачається, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 08.09.2017, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №437796722 від 01.08.2025 (а.с. 14).

КП «Кременчукводоканал» надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ) (а.с. 7-9).

Станом на 12.08.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість зі сплати послуг за централізоване водопостачання та водовідведення за період із 01.01.2022 до 31.07.2025 становить 11 758,01 грн, у тому числі 1485,42 грн - плата за абонентське обслуговування (а.с. 7-9).

Позивач у порядку статті 625 ЦК України та статті 26 Закон №2189-VIII на суму заборгованості нарахував інфляційні втрати у сумі 495,94 грн, 3% річних у сумі 118,46 грн, а також 39,66 грн пені (а.с. 10). 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача підтверджується належними доказами, з огляду на те, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а також враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем обов`язку щодо утримання майна, в тому числі сплати вартості наданих комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладав договір з позивачем, а відтак, у нього відсутній обов`язок по сплаті заборгованості, колегія суддів не бере до уваги, оскільки між сторонами у розумінні положень ст. 11 ЦК України існують фактичні правовідносини в сфері надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 15 квітня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов