ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2189/26 Справа № 243/417/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина Аліна Михайлівна, про зобов`язання вчинити певні дії , –      

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина Аліна Михайлівна, про зобов`язання вчинити певні дії . 
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що мати позивача ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, тому позивач звернувся до державних нотаріальних органів України щодо отримання неодержаних за життя спадкодавця пенсійних виплат та щомісячних страхових виплат. 
25 вересня 2024 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії в сумі 187 377 грн. 07 коп. за період з серпня 2021 року по серпень 2023 року. 
На численні запити щодо надання інформації про недоотримані суми пенсійних виплат з серпня 2014 р. відповідачем інформації надано не було. 
Позивач вказав, що такі дії відповідача протиправні, що порушують конституційні права на отримання спадщини у вигляді недоотриманої пенсії. 
З наведених підстав позивач просив суд зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити йому спадщину у вигляді недоотриманої пенсії за життя спадкодавця ОСОБА_2 на суму 187 377 грн. 07 коп.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сформувати та направити до державного нотаріуса Федина А.М. для включення до складу спадщини ОСОБА_2 відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої нею пенсії за період з серпня 2014 р. по липень 2021 року без обмеження будь-яким строком.
Крім того, вказав, що за життя мати позивача отримувала щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
Після смерті матері на запит нотаріуса відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області не надано нотаріусу відомостей про суми щомісячних страхових виплат недоплачених матері, свідоцтво на ці кошти йому не видано. 
У грудні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із запитом щодо виплати йому недоотриманих щомісячних страхових виплат, які за життя не були отримані матір`ю. 
На цей запит Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що матір у липні 2014 року була позбавлена вказаних виплат. У зв`язку із тим, що вона не зверталась із заявою про поновлення щомісячних страхових виплат, позивач не має права на отримання цих виплат. Копію рішення про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 відповідач не надав, мотивуючи відмову відсутністю особової справи. Припинення виплати щомісячних страхових виплат з наведених підстав позивач вважає незаконним.
У зв`язку з чим, позивач просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сформувати та направити до державного нотаріуса Федина А.М. для включення до складу спадщини ОСОБА_2 довідку із врахуванням усієї суми недоотриманих щомісячних страхових виплат за період з липня 2014 року по дату її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 без обмеження будь-яким строком.
Рішенням  Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги - задоволено.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088, місцезнаходження за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) спадщину у вигляді недоотриманої пенсії за життя спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 187 377 (сто вісімдесят сім тисяч триста сімдесят сім ) грн. 07 коп.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088, місцезнаходження за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15) сформувати та направити до Першої івано-франківської державної нотаріальної контори, в проваджені якої знаходиться спадкова справа № 4/2024 в зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , для включення до складу спадщини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої нею пенсії за період з серпня 2014 року по липень 2021 року без обмеження будь-яким строком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 13486010, місцезнаходження за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) сформувати та направити до Першої івано-франківської державної нотаріальної контори, в проваджені якої знаходиться спадкова справа № 4/2024 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 для включення до складу спадщини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідну довідку із врахуванням усієї суми недоотриманих страхових виплат за період з липня 2014 року по дату її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , без обмеження будь-яким строком.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088, місцезнаходження за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 454 грн. (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири гривні) 51 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 13486010, місцезнаходження за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 955 грн. (дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн.) 49 коп.
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду від 23.10.2025 року в частині вимог, покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за позовною заявою ОСОБА_1 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2025 по справі 243/417/25 та прийняти нове рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що судом першої інстанції зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. 

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
12.02.2026 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від адміністрації Амур-Нижньодніпровського районну Дніпровської міської ради клопотання про розгляд справи без участі представника.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 24 листопада 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління юстиції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його матір`ю в свідоцтві вказана ОСОБА_3 .
Копією свідоцтва про смерть, виданого 07 грудня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління юстиції, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку.
У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина.
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 заповіту не залишила, в зв`язку з чим спадкування здійснюється за законом.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно вимог до ч. 1 ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Правовідносини у сфері спадкування регулюються нормами глави 84 ЦК України. Так, положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, за нормами ст. 1217 ЦК України.
До складу спадщини, як встановлено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
У судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є її син - ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.
Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Нормами ст. 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19, провадження № 61-11268сво20 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Таким чином, спірні правовідносини регулюються саме Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємець першої черги - ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, звернувшись 5 січня 2024 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.
12 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з неотриманої за життя пенсії, регресних виплат за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також грошові вклади.
Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 вересня 2024 року державним нотаріусом Першої Івано-франківської державної нотаріальної контори, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з недоотриманої пенсії в сумі 187 377 грн. 07 коп. за період з серпня 2021 року по серпень 2023 року, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 2 вересня 2024 р. за № 0900-0401-8/47469, є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Встановлено, що вказану суму Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області до цього часу позивачеві не виплатило.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 спадщину у вигляді недоотриманої пенсії за життя спадкодавця ОСОБА_2 на загальну суму 187 377, 07 грн.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зазначених в ст. 1219 ЦК України, зокрема: право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку та отримувала щомісячні страхові виплати в Донецькому міському відділенні в Куйбишевському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 
З 01 липня 2014 року по 30 листопада 2015 року відділення припинило здійснення виплати нарахованих ОСОБА_2 сум щомісячних страхових виплат у зв`язку з тим, що Державне казначейство України не здійснювало свої повноваження на території міста Донецька через окупацію міста; до робочих органів Фонду соціального страхування України за продовженням раніше призначеної щомісячної страхової виплати вона не зверталася. 
За період з 1 грудня 2015 року по 19 серпня 2023 року щомісячні страхові виплати потерпілій не нараховувалися з тих же причин.
Відповідно до ст. 27 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.
Порядок нарахування, проведення страхових виплат регламентується Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 1 січня 2015 року – Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Цими законами, зокрема, передбачені підстави припинення страхових виплат.
Згідно зі ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції, яка діяла на день припинення ОСОБА_2 нарахованих щомісячних страхових виплат (1 липня 2014 р.) страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, дається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Аналогічні підстави припинення щомісячних страхових виплат передбачено в ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, яка діяла на день припинення нарахування і виплати ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат (станом на 1 грудня 2015 р.).
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції від 1 січня 2023 року здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості ; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про відсутність таких підстав припинення щомісячних соціальних виплат як припинення діяльності Державного казначейства України на окупованих територіях; відсутність у особи реєстрації як внутрішньо переміщеної; не звертання особи до робочих органів Фонду соціального страхування України за продовженням раніше призначеної щомісячної страхової виплати.
Згідно п. 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції від 1 січня 2023 року та в редакції Закону від 28 грудня 2014 р. особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції Закону від 20 жовтня 2014 року внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Аналогічне визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься в ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції Закону від 24 грудня 2015 року.
01 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою визначено порядок надання соціальних послуг деяким категоріям осіб, а також рекомендовано правлінням фондів соціального страхування протягом 15 днів з дати набрання чинності цією постановою прийняти власні нормативно-правові акти, необхідні для її виконання.
11 грудня 2014 року правління Фонду соціального страхування на виконання постанови Кабінет Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №531, прийняло постанову № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» (далі – Порядок №20). В преамбулі цієї постанови зазначено, що вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.
За змістом п. 1 вказаного Порядку №20, він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).
Відповідно до пункту 2 цього Порядку №20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Вказані підзаконні акти регулюють особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, однак вони не є законами, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено законами.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку, який є тимчасово окупованою територією України; внутрішньо переміщеною особою не була; довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не отримувала.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що припинення Фондом соціального страхування з 1 липня 2014 року виплат нарахованих ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат, а з 1 грудня 2015 року нарахування і відповідно виплату їй щомісячних страхових виплат, є незаконним.
Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 лютого 2020 р. у справі № 642/6946/18, згідно якій ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.
Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 р. у справі 243/13575/19 висловлено висновок про застосування норми права, згідно якому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
За змістом ч.2 ст. 416 ЦПК України у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги положення ст. 1227 ЦК України про те, що суми, зокрема, соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини, колегія суддів вважає, що спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від того, чи здійснювало Державне казначейство України свої повноваження на тимчасово окупованій території України, чи зверталась вона до робочих органів Фонду соціального страхування на підконтрольній Україні території за продовженням раніше призначеної щомісячної страхової виплати, а тому позивач як спадкоємець померлої відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом, оскільки згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області не надано нотаріусу відомостей про суми щомісячних страхових виплат, недоплачених матері, в зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину на ці кошти позивачеві не видано.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення реалізації права спадкоємця на отримання спадщини шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сформувати та направити до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, у провадженні якої перебуває спадкова справа № 4/2024, відкрита у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , довідку про загальний розмір недоотриманих щомісячних страхових виплат за період з липня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 - дати її смерті, без обмеження будь-яким строком, для включення відповідних сум до складу спадщини. 
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарги про право позивача на спадщину у вигляді недоотриманої спадкодавцем пенсії за період з серпня 2014 року по липень 2021 року, зважаючи на наступне.
У судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що  ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька та отримувала пенсію в разі втрати годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Виплата пенсії проведена по 31 липня 2014 року. 
В той же час, з 01 серпня 2014 року виплата пенсії ОСОБА_2 тимчасово не здійснювалась, оскільки вона до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не зверталась. 
Недоотримана ОСОБА_2 пенсія за період з серпня 2021 року по серпень 2023 року Пенсійним фондом нарахована, на неї нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість
якого надана Верховною Радою України ( положення пункту 2 втратили чинність, як такі, що є неконституційними а підставі Рішення Конституційного Суду N 25-рп/2009 від 07.10.2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Положення ч. 3 ст. 35 вказаного Закону регламентують порядок поновлення виплати пенсії після проходження МСЕК.
Згідно зі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Представник апелянта - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посилався на те, що пенсія ОСОБА_2 з 1 серпня 2014 року не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки пенсіонерка до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не зверталась.
Проте, колегія суддів звертає, що така підстава припинення виплати пенсії законодавством, зокрема ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не передбачена.
Прийняті на виконання Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» постанови Кабінету Міністрів України і виконавчих органів Пенсійного фонду України є підзаконними актами, які регулюють особливості виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, однак вони не є законами, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено законами.
Вказаний висновок суду ґрунтується на положенні, зазначеному в абз. 2 преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про те, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку, який є тимчасово окупованою територією України; внутрішньо переміщеною особою не була; довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не отримувала.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що припинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з 1 серпня 2014 року нарахування і виплати ОСОБА_2 пенсії, є незаконним.
Вказаний висновок суду кореспондується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 642/6946/18, а також постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 р. у справі 243/13575/19.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги положення статті 1227 Цивільного кодексу України, відповідно до яких суми пенсії, що належали спадкодавцеві, але не були ним отримані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини, колегія суддів дійшла висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 мала право на нарахування та отримання пенсії незалежно від того, чи зверталася вона до територіальних органів Пенсійного фонду України на підконтрольній українській владі території із заявою про поновлення її виплати.
За таких обставин позивач, як спадкоємець померлої, відповідно до положень статті 1227 Цивільного кодексу України, має право на отримання належних спадкодавцеві сум пенсії в порядку спадкування за законом, оскільки згідно зі статтею 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області не надано нотаріусу відомостей про суми пенсії, недоплаченої матері, в зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину на ці кошти позивачеві не видано.
З наведених вище підстав, для забезпечення реалізації права спадкоємця на отримання спадщини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сформувати та направити до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, у провадженні якої перебуває спадкова справа № 4/2024, відкрита у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , відповідну довідку для включення до складу спадщини спадкоємця ОСОБА_2 , що враховує суму недоотриманої пенсії за період з серпня 2014 року по липень 2021 року, без обмеження будь-яким строком. 
Посилання апелянта Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 р. у справі № 243/2404/19-ц, від 14 квітня 2020 р. у справі № 431/6232/16-ц, від 9 грудня 2020 р. у справі № 243/9613/19-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 р. у справі 243/13575/19 Верховний Суд відступив від висновків, викладених у цих постановах, та висловив висновок про застосування норми права. Згідно цьому висновку припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. 

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 18 березня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 23 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко