№ 143/1019/25 

ВИРОК
Іменем України

14.04.2026р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області, в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого – адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Погребище кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 22.08.2025 за № 12025020060000204 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смаржинці Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, - 

В с т а н о в и в:

ОСОБА_4 10.08.2025 близько 23 години, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у приміщенні магазину «Крамниця» по вул. Б. Хмельницького, 112, м. Погребище Вінницького району Вінницької області, на ґрунті особистих неприязних стосунків вступив у словесний конфлікт зі своїм знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У ході конфлікту, ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень, не маючи умислу заподіяти йому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження, діючи зі злочинною недбалістю щодо наслідків своїх дій, наблизився до ОСОБА_6 та, стоячи навпроти нього, умисно наніс один удар рукою в його обличчя, не передбачаючи, що той може впасти і одержати травму, хоча повинен був і міг це передбачити.
Внаслідок зазначеного удару ОСОБА_6 втратив рівновагу, впав на тверду поверхню та при падінні вдарився головою та тілом, чим йому заподіяно тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 253 від 26.09.2025, у ОСОБА_6 виявлено перелом кісток склепіння та основи черепа, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.
Таким чином, отримані потерпілим тяжкі тілесні ушкодження були не безпосереднім наслідком умисного удару, а стали результатом падіння потерпілого від втрати рівноваги, чого підозрюваний не передбачав, хоча повинен був і міг передбачити. 
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст.128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, за обставин викладених у обвинувальному акті, щиро каявся. Вказав, що не мав наміру заподіювати ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, однак, розуміє, що той отримав травму голови саме унаслідок його дій. Повідомив, що намагався під час досудового розслідування та судового розгляду відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, однак, висловлена ОСОБА_6 сума відшкодування на його думку є занадто великою, а на часткове відшкодування чи меншу суму потерпілий не погодився. Просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. 
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання його підзахисного та просив суд призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що шкода завдана кримінальним правопорушенням йому не відшкодована, а тому просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Представник потерпілого – адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні, після закінчення з`ясування обставин справи та переходу до судових дебатів, заявив клопотання про зміну правової кваліфікації злочину, згідно з яким просив змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 з ст.128 КК України на ч.1 ст.121 КК України.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення повністю, його показання відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорювались, його позиція є добровільною та істинною, то суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. 
Частиною 3 ст.337 КПК України визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.128 КК України – необережне тяжке тілесне ушкодження. 
Як особа ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно (а. с.59). На обліку у лікаря нарколога і у лікаря психіатра не перебуває (а. с. 54). Раніше не судимий (а. с. 56-57). Одружений, на утриманні має двоє малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 67-69).
Крім цього, ОСОБА_4 є учасником бойових дій, зокрема, приймав участь у проведенні антитерористичної операції та з 2022 року проходив військову службу під час повномасштабного вторгнення, у ході якої був тричі поранений під час бойових дій та проходив лікування. У 2025 році звільнений з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами (під час бойових дій загнув рідний брат). За місцем військової служби характеризується позитивно, неодноразово нагороджений (а. с. 60-63, 65-66, 70-73).
При призначенні покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, вказані дані про особу ОСОБА_4 , його щире каяття, що відповідно до ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. 
Обставини, які згідно зі ст.67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченому відсутні. 
З врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ст. 128 КК України у виді позбавлення волі. Відповідно до статей 75, 76 КК України з ухваленням звільнити засудженого від призначеного покарання, якщо протягом визначеного судом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Обрана міра покарання за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання. 
Суд не приймає до уваги клопотання представника потерпілого – адвоката ОСОБА_7 про зміну правової кваліфікації злочину, оскільки відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, докази стосовно фактичних обставин справи під час судового розгляду не досліджувалися. 
Крім того, представник потерпілого просить змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого з ст.128 КК України на ч.1 ст.121 КК України, що фактично призведе до погіршення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, що з огляду на ч.3 ст.337 КПК України законом не передбачено. 
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати відсутні.
Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме: 
- DVD-R диск ТМ «VIDEX» на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Крамниця» за 10.08.2025, необхідно залишити при матеріалах кримінального провадження;
- медичну картку стаціонарного хворого №12650 на ім`я ОСОБА_6 необхідно повернути до КНП «Вінницька МКЛ ШМД».
Цивільний позов у справі не заявлявся. 
Керуючись ст.128 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. 
На підставі ст. 75 КК України ухвалити про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку він не скоїть нового кримінального правопорушення. 
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку суду. 
Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме:
- DVD-R диск ТМ «VIDEX» на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Крамниця» за 10.08.2025 – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- медичну картку стаціонарного хворого №12650 на ім`я ОСОБА_6 – повернути до КНП «Вінницька МКЛ ШМД».
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя