ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/4392/25  Провадження 2/636/1670/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2026       

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Буніна Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Бруславської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості кредитним договором,
встановив:
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 127998 в розмірі 19706,34 гривень та судовий збір у сумі 3028,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що 14.01.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та  ОСОБА_1  укладений договір про споживчий кредит № 127998 за умовами якого остання отримала кредит. 14.06.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14062024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 14.06.2024 року до договору факторингу №14062024 від 14.06.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача  ОСОБА_1  в сумі 19706,34 гривень, з яких 13334,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу; 5871,34 гривень – заборгованість за процентами; 501,00 гривень – заборгованість за комісією.
Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» адвокат Дараган Ю.О. у позові просила позов задовольнити та розглядати справу за відсутності сторони позивача.
29.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Мушки Н.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що надані позивачем копії договорів не містять підпису відповідача, а отже відсутні належні докази укладення кредитного договору. Крім того, позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів відповідачу, а також первинних бухгалтерських документів щодо їх видачі та погашення, що унеможливлює перевірку розрахунку заборгованості. Подані графіки платежів і паспорти споживчого кредиту також не містять підпису відповідача, що свідчить про відсутність доказів ознайомлення з умовами кредитування. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу досудової вимоги про погашення заборгованості. З урахуванням викладеного відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та просить у задоволення позову відмовити. 
07.10.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Миколаєнко В.М. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом.
08.04.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Мушки Н.М. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник посилається на те, що відповідачка має право на застосування пільги по сплаті заборгованості, згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . ОСОБА_2 мобілізований згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 з 17.07.2025 по теперішній час, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 . Таким чином, на відповідачку  ОСОБА_2 , як на дружину військовослужбовця, мобілізованого на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - вона звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом. З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з  ОСОБА_2  відсотків за договором про надання кредиту № 127998 від 14.01.2024 року в сумі 5871,34 гривень задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, без фіксації судового провадження за допомогою технічних засобів.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
14.01.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та  ОСОБА_1  укладений договір про споживчий кредит № 127998 за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 13334,00 гривень, на наступних умовах кредитування: строк кредитування за договором складає 84 днів; процентна ставка фіксована 300,00%, річних, комісія за надання кредиту - 3333,50 гривень, одноразово в день укладення договору за ставкою 25,00 % загальної суми кредиту за рахунок кредиту.
Даний договір укладений з відповідачем  ОСОБА_1  у вигляді електронного правочину за допомогою одноразового ідентифікатору «aed77c1b» у порядку Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець виконав свої зобов`язання у повному обсязі надавши відповідачу грошові кошти у сумі, визначеній умовами договору, у безготівковій формі шляхом перерахуванням на банківський рахунок відповідача із використанням електронного платіжного засобу останнього № НОМЕР_4 , зазначеного ним в особистому кабінеті.
Позичальник в свою чергу зобов`язується повернути кредитодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни визначені договором. Проте відповідачем свої договірні зобов`язання не виконувалися належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість. 
14.06.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14062024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 14.06.2024 року до договору факторингу №14062024 від 14.06.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача  ОСОБА_1  в сумі 19706,34 гривень, з яких 13334,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5871,34 гривень - сума заборгованості за процентами; 501,00 гривень - сума заборгованості за комісією.
Всупереч умовам договору кредиту, незважаючи на повідомлення, відповідач  ОСОБА_1  не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача.
Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений документ сформований в системі іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право належного кредитора до відповідача  ОСОБА_1  за кредитним договором № 127998 від 14.01.2024 року.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, щодоговір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частини першої ст.1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що договір №127998 від 14.01.2024 підписано ОСОБА_1 електронним підписом позичальниці.
Електронний підпис позичальниці відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки.
Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Зазначене відповідає висновкам, наданим Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір № № 127998 від 14.01.2024 року був підписаний відповідачем ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим вона акцептувала пропозицію кредитодавця та уклала кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайтах кредитодавця, який отримала на свій мобільний телефон.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (картка обліку виконання договору № 127998 від 14.01.2024 року) заборгованість ОСОБА_1 становить 19706,34 гривень, з яких 13334,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 5871,34 гривень - заборгованість за процентами; 501,00 гривень - заборгованість за комісією. При цьому, суд звертає увагу, що за цим розрахунком заборгованості нарахування процентів здійснювалось кредитором до 07.04.2024 року, тобто протягом строку кредитування.
Відповідачкою не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Щодо доводів сторони відповідачки, що на останню як на дружину військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому вона звільняється від сплати процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданих копій військового квитка та довідки Форма 5 вбачається, що чоловік відповідачки – ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією з 17.07.2025 р.
При цьому, соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ.
Зазначаючи про те, що відсотки за користування кредитом відповідачці не повинні були нараховуватись, як дружині військовослужбовця, представник відповідачки посилається на чинну редакцією частини 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Конструкція частини 15 статті 14 Закону України № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби.
Проценти за користування кредитними коштами відповідачці нараховано до 17.07.2025 року, тобто до призову ОСОБА_2 на військову службу за мобілізацією, а тому підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про їх стягнення з відповідача відсутні.
Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт набуття права позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 127998 від 14.01.2024 року підтверджений матеріалами справи, факт невиконання відповідачем  ОСОБА_1  своїх зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами доведений, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 19706,34 гривень, вказана заборгованість відповідачем не спростована, тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3028,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість кредитним договором № 127998 від 14.01.2024 у розмірі 19706,34 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шість) гривень 34 (тридцять чотири) копійки, з яких: 13334,00 гривень – заборгованість за основною сумою боргу; 5871,34 гривень – заборгованість за процентами; 501,00 гривень – заборгованість за комісією, а також судовий збір у сумі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя           Бунін Є.О.