ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17616/24	

Головуючий суддя І інстанції – Букіна Л.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №160/17616/24 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, в якому просив:
- визнати протиправними дії/бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги за письмовим зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 14 та 28 травня 2024 року.
- зобов`язати Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги призначити позивачу адвоката, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, у порядку, визначеному цим Законом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було надано достатньо документів, які підтверджують його статус викривача та, як наслідок, підтверджують наявність у нього права на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, 14.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Директора Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 з письмовим зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги у якому просив, надати вторинну правову допомогу передбачену ч. 2 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» для захисту його прав викривача.
Підставою для звернення за правничою допомогою стало те, що 13 травня 2024 р., позивачем було подане до Національного антикорупційного бюро України та до Державного бюро розслідувань повідомлення про вчинення кримінального корупційного правопорушення.
28.05.2024 р. від Павла Довгопола помічника юриста, надійшла копія відповіді відповідача № Щ-88/005/70 від 16.05.2024 р., з якої встановлено, що звернення за правничою допомогою позивачу повернуте, тому як до звернення не долучені документи, які підтверджують належність заявника до категорії суб`єктів права на БВПД (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»).
Позивачем була направлена повторна заява про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, до якої додано лист НАБУ № 112-050/14702 від 22.05.2024 р., а також лист Офісу Генерального прокурора від 27.05.2024 №31/5/1-52271-22 про передачу повідомлення про корупцію за належністю до Дніпропетровської обласної прокуратури.
31.05.2024 р. від Міжрегіонального центру надійшов лист № Щ-131/005/91 від 30.05.2024 р. з повторним поверненням його звернення.
02 червня 2024 р. на електронну адресу Координаційного центру з надання правової допомоги, викривачем була подана скарга на дії/бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідь від Координаційного центру № Щ-1342/001/1559 від 20.06.2024 надійшла на електронну адресу позивача 25.06.2024 р., до цього відповідач 24.06.2024 р. надавав повторну відповідь № Щ-154/005/136, в якій стверджує, що в заяві не викладена суть питання, для вирішення якого останній звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою. 
Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано документів, які підтверджують його статус викривача, що свідчить про правомірність відмови відповідача у наданні вторинної правничої допомоги.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначено Законом України «Про безоплатну правничу допомогу».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» безоплатна правнича допомога - правнича допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.
Згідно ст. 13 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Відповідно до п.2 ч.1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб, діти - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Згідно зі ст.15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Приписами ст.16 Закону України «Про безоплату правничу допомогу» передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної правничої допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної правничої допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної правничої допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри з надання безоплатної правничої допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність центру з надання безоплатної правничої допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Повноваження центрів з надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначені статтею 17 Закону №3460-VI та полягають у: 1) прийнятті рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; 2) забезпеченні складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) забезпеченні участі захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 4) забезпеченні участі захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 5) забезпеченні здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 6) укладенні контрактів з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на постійній основі; 7) укладенні договорів з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на тимчасовій основі (на підставі окремих договорів про надання послуг); 8) виданні доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 9) прийнятті рішення про заміну адвоката відповідно до статті 24 цього Закону; 10) поданні клопотання до Координаційного центру з надання правничої допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 24 цього Закону; 11) прийнятті рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 12) поданні Координаційному центру з надання правничої допомоги звітів про свою діяльність; 13) виконанні інших функцій, передбачених Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Згідно ст. 19 Закону України «Про безоплату правничу допомогу» у разі звернення особи, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя / представника про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю / представнику копію зазначеного рішення, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини.
У разі отримання від адміністрації установи виконання покарань звернення особи з числа осіб, визначених пунктом 9 частини першої статті 14 цього Закону, про надання безоплатної вторинної правничої допомоги для здійснення представництва інтересів відповідної особи під час засідання дисциплінарної комісії центр з надання безоплатної правничої допомоги зобов`язаний невідкладно прийняти рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення приймає рішення про відмову в наданні такій особі безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає їй або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення з одночасним роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частинами першою - третьою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу; 3) вимоги особи щодо захисту стосуються вчинення дій чи підготовки документів, що не передбачені законодавством; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правнича допомога з одного і того ж питання; 4-1) особа використала право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 цього Закону; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правничої допомоги.
Місцеві центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюють свою діяльність на підставі Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 року №967/5.
Відповідно до п.1 Положення центри з надання безоплатної правничої допомоги (далі - центри) утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правничої допомоги (далі - Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру.
Відповідно до п.6 Положення під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, органами адвокатського самоврядування, громадськими об`єднаннями.
Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачає можливість повернення заяви без ухвалення рішення про надання чи відмову, якщо заявник не надав (незважаючи на вимоги) ключову інформацію або документи, що підтверджують його належність до відповідної пільгової категорії.
Повернення заяви із пропозицією доопрацювати чи доповнити - це належна процедура, спрямована на повне з`ясування обставин і запобігання формальному чи передчасному ухваленню рішення. Така дія Центру не може вважатися відмовою в наданні допомоги.
Отже, вказаними правовими приписами визначено, що особа-викривач, звертаючись до центру з заявою про надання безоплатної правової допомоги має або додати підтвердні документи, або подати відомості, які дають змогу Центру перевірити цей статус шляхом доступу до відповідних реєстрів чи органів (зокрема, офіційна відповідь від НАБУ, ДБР, прокуратури тощо про реєстрацію повідомлення, відкриття провадження та визнання особи викривачем).
Як видно з матеріалів справи, позивачем не було надано ані до відповідача, ані до суду (виходячи з зазначених додатків) документів від Національного антикорупційного бюро України, Офісу Генерального прокурора України або Національного агентства запобігання корупції, які б констатували наявність у позивача саме статусу викривача в розумінні приписів Закону України «Про запобігання корупції». 
Так, наданий позивачем лист НАЗК від 29.08.2024 рок № 38-01/62891-24 також наведеної інформації не містить.
Згідно листа НАБУ №112-050/14702 від 22.05.2024 в останньому міститься інформація, що розгляд питань, порушених у поданій позивачем заяві, не належать до компетенції Національного Бюро.
Також, згідно листа Офісу Генерального прокурора №31/5/1-52271-22 від 27.05.2024, в останньому лише міститься інформація щодо надіслання заяви за належністю до Дніпропетровської обласної прокуратури.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог.
Що стосується клопотання позивача про витребування у Дніпропетровської обласної прокуратури належним чином завірених копій додатків до листа Офісу Генерального прокурора № 31/5/1-52271-22 від 27.05.2024, то колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням приписів ст. 308 КАС України, вважає його безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявні достатні докази, необхідні для розгляду справи.
Крім того, колегією суддів апеляційного суду було проаналізовано лист Офісу Генерального прокурора №31/5/1-52271-22 від 27.05.2024, в якому відсутнє констатування наявності у позивача статусу викривача, а вказані додатки відповідачу не надавались, а отже ним не аналізувались, що унеможливлює надання оцінки правомірності дій останнього при відмові у наданні безоплатної правничої допомоги в контексті саме останніх.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №160/17616/24 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко