КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року Київ Справа № 320/48548/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Саса Є.В. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) (далі - відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незакінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;
- зобов`язати Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 174 630,17 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що раніше на примусовому виконанні у Святошинському ВДВС у місті Києві перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-9545/10, виданого 24.01.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 1 746 301,78 грн. У рамках цього провадження 07.12.2015 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 17.07.2025 року стягувач, ТОВ «Світ фінансів», подав заяву про повернення виконавчого документа, на підставі чого 05.09.2025 року головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Цією ж постановою було вирішено виділити постанову про стягнення виконавчого збору в провадження НОМЕР_3. Після повернення, стягувач повторно пред`явив той самий виконавчий лист №2- 9545/10 до примусового виконання, але вже приватному виконавцю виконавчого округу міста Київ Телявському Анатолію Миколайовичу. 09.09.2025 року приватним виконавцем було відкрито нове виконавче провадження НОМЕР_2 та одночасно з відкриттям провадження винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 174 630,17 грн, що становить 10% від суми боргу.
Позивач зазначає, на даний час в органі державної виконавчої служби (ВП НОМЕР_3) та у приватного виконавця (ВП НОМЕР_2) перебувають на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум виконавчого збору та основної винагороди виконавця. Обидві ці суми розраховані з одного й того ж виконавчого документа, а саме виконавчого листа № 2-9545/10 виданого 24.01.2013 Шевченківським районним судом міста Києва, що фактично свідчить про подвійне стягнення з боржника. 
Таким чином, на думку позивача, оскільки приватним виконавцем винесено постанову про стягнення основної винагороди по тому ж виконавчому документу (виконавчий лист № 2-9545/10), по якому державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору (ВП НОМЕР_3), виконавче провадження НОМЕР_3 підлягає закінченню для уникнення подвійного стягнення з боржника.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначає, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 відкрите на підставі виконавчого листа №2-9545/10 виданого Шевченківським районним судом міста Києва 24.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» боргу в розмірі 1 746 301, 78 гривень. 17.09.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17.07.2025 на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 05.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа згідно п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. У зв`язку із тим, що виконавчий збір у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 сплачено не було, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження НОМЕР_3.
05.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 та винесено постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження. 05.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до виконання в банківські установи. 
08.09.2025 до відділу надійшла заява боржника про зняття арешту з рахунку, на який остання отримує заробітну плату. 
09.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржник, що містяться на рахунку, який призначений для виплати заробітної плати. Згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник отримує дохід у ТОВ «Сканія Україна».
Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Відповідач звертає увагу, що станом на 13.10.2025 виконавчий збір сплачено не було. 
Відповідач зазначає, що оскільки виконавчий документ №2-9545/10 виданий Шевченківським районним судом міста Києва 24.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» боргу в розмірі 1746 301, 78 гривень не передавався від Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до приватного виконавця, а був повернутий стягувачу згідно п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, державний виконавець керувався нормами ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, відповідач стверджує, що на даний час відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, які передбачені частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 
17.09.2014 старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гопкало О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 на підставі виконавчого листа №2-9545/10 виданого Шевченківським районним судом міста Києва 24.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в розмірі 1746301,78 грн.
07.12.2015 в межах ВП № НОМЕР_4 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 174630,18 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/20894/24 від 20.12.2024, яка набрала законної сили 07.01.2025, замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Світ Фінансів» (код ЄДРПОУ: 39726558).
05.09.2025 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личиком Ю.М. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_4.
05.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа згідно п. 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 17.07.2025 на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. 
Згідно зазначеної постанови про повернення виконавчого документа від 05.09.2025 залишок нестягненої суми за виконавчим документом 1746301,78 грн; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн. Постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 05.09.2028. Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору НОМЕР_4 від 07.12.2015 винести в окреме виконавче провадження. Копію постанови направити стягувачу.
05.09.2025 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личиком Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 174630,18 грн.
05.09.2025 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_3, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат 200,00 грн.
05.09.2025 в межах ВП НОМЕР_3 винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, яка становить 174830,18 грн.
09.09.2025 винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
09.09.2025 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Личиком Ю.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № НОМЕР_3).
При цьому, суд не здійснює оцінку прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору від 07.12.2015 року, оскільки підстави її прийняття сторонами не оспорюються.
Таким чином, виконавче провадження НОМЕР_3 відкрито на виконання постанови Святошинського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) НОМЕР_4 від 07.12.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 174630,18 грн.
09.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо виконання виконавчого листа № 2-9545/10 виданого 24.01.2013 Шевченківським районним судом міста Києва 21.01.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованості у сумі 1 744 481 грн 78 коп., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1700 грн 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн 00 коп., а всього загальною сумою 1 746 301,78 грн.
09.09.2025 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження НОМЕР_2, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат 400,00 грн.
09.09.2025 в межах ВП НОМЕР_2 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 174630,17 грн.
11.09.2025 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № НОМЕР_2).
Позивач 09 вересня 2025 року звернулась до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі ч. 8 ст. 27 та ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
16.09.2025 відповідач надав відповідь за вих. № 127771, відповідно до якої у зв`язку із тим, що виконавчий збір у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 сплачено не було, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виведено в окреме виконавче провадження НОМЕР_3. Станом на дату надання відповіді виконавче провадження НОМЕР_3 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на користь держави не виконано. Крім того, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутні підстави щодо закінчення виконавчого провадження у разі відкриття провадження приватним виконавцем. У зв`язку із зазначеним та керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо здійснення виконавчих дій до 05 жовтня 2016 року регулювались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV). З 05 жовтня 2016 року вступив у силу Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Тобто, на момент відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 в межах якого винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 174630,18 грн діяв Закон №606-XIV, а на час відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 щодо стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 174630,18 грн та відкриття провадження № НОМЕР_2 приватним виконавцем на виконання виконавчого листа № 2-9545/10 та прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватному виконавцю - Закон №1404-VIII.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону №606-XIV (в редакції на час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП НОМЕР_4) за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій він має право на 
винагороду, яка виплачується за рахунок виконавчого збору.
Згідно зі статтею 28 Закону №606-XIV (в редакції на час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП НОМЕР_4) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
До 28 серпня 2018 року частиною другою статі 27 Закону №1404-VIII визначалось, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який вступив у силу з 28 серпня 2018 року, до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII внесено зміни, відповідно до яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до статті 1 Закон № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 39 цього ж Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ врегульовано порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Отже, аналіз наведених норм вказує, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу. 
При цьому, слід врахувати, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17 (провадження №К/9901/3131/17), зазначено наступне:
« З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Слід зазначити, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми.
За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.
Таким чином доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.».
Слід зазначити, що будь-яких доказів щодо реального виконання судового рішення відповідачем на обґрунтування своїх доводів не надано і такі відсутні в матеріалах справи.
Крім того, 12.09.2025 у відповідь на адвокатський запит №10/09/25-1 від 10.09.2025 відповідачем повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 відкрите на підставі виконавчого листа №2-9545/10 виданого 24.01.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, за період перебування якого на примусовому виконанні жодних грошових коштів на депозитний рахунок відділу не надходило та стягнуто не було.
В той же час, судом встановлено, що 09.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-9545/10 виданого 24.01.2013 Шевченківським районним судом міста Києва, одночасно з відкриттям якого приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10% від суми боргу (174 630,17 грн). 
Таким чином, станом на момент розгляду справи на виконанні перебувають постанови про стягнення виконавчого збору державного виконавця та основної винагороди приватного виконавця, які розраховані з одного й того ж виконавчого документа, а саме виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 2-9545/10 виданого 24.01.2013.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19 (провадження №К/9901/21838/20), зазначено, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.
Крім цього, аналіз статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.
Стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд зауважив, що означене питання [про справедливість подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа] полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. Тобто у ракурсі поставленого питання справедливим є стягнення лише однієї з указаних сум.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що у ВП № НОМЕР_4 державним виконавцем фактичного виконання рішення суду досягнуто не було, виконавчий документ був повернутий стягувачу. В подальшому виконавчий лист Шевченківського районного суду міста Києва, виданий судом 24.01.2013, пред`явлено стягувачем до виконання приватному виконавцю, який відкрив виконавче провадження ВП НОМЕР_2 та одночасно прийняв постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 174 630,17 грн.
Також на даний час, на виконанні у державного виконавця перебуває постанова про стягнення виконавчого збору виділена в окреме виконавче провадження (ВП № НОМЕР_3), що фактично створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі №160/695/22 (провадження № К/990/21224/22), стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
Верховний Суд зауважує, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Вказана проблематика зумовлена неповнотою законодавства і стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (частина перша статті 2 КАС України), який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.
Розв`язуючи це питання, Верховний Суд повторно зазначає, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.
Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.
Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.
Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.
Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).
Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.
Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє Верховному Суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.
Отже, відсутні підстави для подальшого примусового виконання спірної постанови. Тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку щодо протиправності постанови про стягнення виконавчого збору від 30 липня 2021 року у ВП НОМЕР_5 та наявності підстав для її скасування».
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до вимог ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового стягнення виконавчого збору, оскільки подвійна сплата позивачем як виконавчого збору, так і винагороди приватного виконавця за виконання одного й того ж виконавчого документа, є неприпустимою, тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки, судом визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження, відповідно позовна вимога в частині зобов`зання відповідача вчинити необхідні дії для закінчення виконавчого провадження підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Відповідно до квитанції від 24.09.2025 позивачем сплачено 968,96 грн судового збору. За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м.Київ) щодо незакінчення виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
3. Зобов`язати державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, код ЄДРПОУ 34999049) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок сплаченого судового збору.
5. Копію рішення невідкладно надіслати учасникам справи (їх представникам).

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 283-1, 283-2, 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Сас Є.В.