Справа № 154/321/26  Провадження №33/802/176/26 	Головуючий у 1 інстанції:Пустовойт Т. В. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 28 січня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Володимирського міського суду Волинської області від 28.01.2026 року  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665,60 гривень судового збору.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16.11.2025 року, близько о 18-00 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності свого малолітнього племінника ОСОБА_2 , 2016 року народження, кричав, висловлювався нецензурною лексикою, внаслідок чого дитина була налякана, плакала та перебувала у стані емоційного напруження та страху. Своїми діями ОСОБА_1 завдав шкоди психологічному здоров`ю малолітньому ОСОБА_2 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.173-2 КпАП України (а.с.16-17).
Не погоджуючись із постановою судді особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою, упередженою та такою, що підлягає скасуванню
Вказує на те, що висловлювання були зроблені ним в умовах гострого побутового конфлікту між дорослими особами, який відбувся в присутності дитини. Окремі його емоційні слова, висловленні в цій ситуації, не мали на меті приниження, залякування чи психологічного тиску на дитину, не носили систематичного характеру та були реакцією на розвиток конкретної конфліктної ситуації, а не проявом умисного психологічного насильства. На його думку, дані обставини суддею не були належним чином з`ясовані та їм не надано вірної юридичної оцінки.
Крім цього судом не взято дані про його особу, який протягом 12 років проходить військову службу, має високий рівень дисципліни та усвідомлення відповідальності за власні дії. Він є рідним дядьком ОСОБА_2 , брав і бере участь у його навчанні та вихованні, не перебуває з ним у ворожих чи конфліктних відносинах. 
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.19-22). 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши  ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; приходжу до наступного висновку. 
У відповідності до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КпАП України, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст.252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 251 КпАП України визначено перелік доказів в справі про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку.
Частиною другою статті 173-2 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до положень ст.1 Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності із 07.01.2018 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Так, незважаючи на невизнання притягнутою особою своєї вини, вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВБА №206073 від 22.01.2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КпАП України (а.с.1);
-заявою ОСОБА_3 від 05.01.2026 року (а.с.5);
-письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 05.01.2026 року (а.с.6);
-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 22.01.2026 року (а.с.8);
-даними щодо потерпілого ОСОБА_4 (а.с.9);
- відео фіксацією обставин вчиненого правопорушення (а.с.10, 11).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянтом не заперечується факт існування конфлікту між дорослими особами, який відбувся 16.11.2025 року близько о 18-00 години, за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності малолітнього ОСОБА_2 , 2016 року народження, вказуючи на те, що окремі його емоційні слова, висловлені в цій ситуації, не мали на меті приниження, залякування чи психологічного тиску на дитину, не носили систематичного характеру та були реакцією на розвиток конкретної конфліктної ситуації, а не проявом умисного психологічного насильства. 
Судом першої інстанції вірно було встановлено, що 16.11.2025 року близько о 18-00 години, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 своїми діями, які виразились у крику, висловлюваннях нецензурною лексикою, внаслідок чого дитина ОСОБА_2 , 2016 року народження, а саме його племінний, був наляканий, плакав та перебував у стані емоційного напруження та страху, чим завдам останньому шкоди його психологічному здоров`ю, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КпАП України.
Дані обставини поряд з поясненнями законного представника малолітнього потерпілого вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно своїми діями призвів до вчинення домашнього насильства, а саме завдання шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі та в ході розгляду справи апеляційним судом щодо невизнання ним вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та які на переконання апелянта слугують підставами для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження.
Тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого переконання, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно свого племінника ОСОБА_2 .
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Також слід зазначити, що суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки, наслідки вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та прийшов до вірного висновку про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у межах санкції ч.2 ст.173-2 КпАП України.
Вказана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в скоєнні нових адміністративних правопорушень, з чим повністю погоджується апеляційний суд.
Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді - без змін
Керуючись ст.294 КпАП України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Володимирського міського суду Волинської області від 28 січня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду      Гапончук В.В.