Справа № 134/971/25
Провадження № 22-ц/801/355/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Справа № 134/971/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Міхасішина І.В., Оніщука В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 134/971/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 7.11.2025, ухвалене у складі судді Зарічанського В.Г. в приміщенні суду в м. Крижопіль, повний текст рішення складено 11.11.2025, - 

в с т а н о в и в :

18.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду із позовом (вх № 3427/25-вх) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021 у розмірі 86108 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 413742055, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 22000 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2Z9C3. Первісний кредитор виконав свій обов`язок перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в розмірі 22000 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі-ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладались додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 14.09.2021 первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 151, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимоги. 
5.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі- ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01. 30.05.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано Реєстр прав вимоги № 9 за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимоги.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі- ТОВ «ФК «Ейс») укладено договір факторингу № 29/05/25-Е. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 до договору факторингу № 29/05/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 86108 грн.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 7.11.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021 у розмірі 51172 гривні. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ейс» судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: 1439 грн 15 коп судового збору та 4159 грн 40 коп витрат на професійну правничу допомогу. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Мишковською Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 14370/25), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : (1) скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; (2) стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати (витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн).
Основними доводами апеляційної скарги є те, що : (1) ТОВ «ФК «Ейс» не довело факт набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями до відповідача за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, оскільки кредитний договір укладено майже через три роки після укладення 28.11.2018 договору факторингу, тобто на момент укладення договору факторингу боргові зобов`язання відповідача за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021 ще не існували, відтак не могли відступатися права кредитора за цим договором; позивачем не надано Реєстру прав вимоги, оформленого відповідно до додатку до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а наданий витяг з Реєстру прав вимоги № 151 від 14.09.2021 не відповідає вимогам встановленим договором факторингу щодо форми Реєстру прав вимоги; (2) судом першої інстанції не враховано положення пункту 1.8 договору, відповідно до якого встановлений п.1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів; оскільки відповідачем не сплачені усі фактично нараховані відсотки протягом дисконтного періоду, відтак у даному випадку сума заборгованості по відсоткам складає 19074 грн станом на 10.08.2021 (22000 х 1,7 % х 60 днів – 3366 грн); (3) нарахування процентів після 10.08.2021 є безпідставним; (4) судом не враховано заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
26.12.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Ейс» (вх № 14599/25), в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Відзив обґрунтовано тим, що нарахування процентів відповідачу здійснювалось у наступному порядку : в період з 10.06.2021 по 10.07.2021 за дисконтною процентною ставкою (22000 х 0,51/100 = 112,20 грн в день (п. 1.9.1); 11.07.2021 процентна ставка збільшилась відповідно до п. 1.8, відповідач продовжив дисконтний період, шляхом внесення всіх фактично нарахованих відсотків за період визначений в п. 1.7; отже в період з 11.07.2021 по 9.08.2021 проценти нараховувались за індивідуальною процентною ставкою (22000 х 1,02/100 = 224,40 грн в день (п.1.9.2)); оскільки відповідач борг не погасив відбулось перерахування процентів відповідно до п.1.9.3 та в період з 10.08.2021 по 14.09.2021 нарахування процентів відбулось за базовою процентною ставкою (22000 х 2,30/100 = 506 грн в день (п.1.12.2); строк кредитування продовжено первісним кредитором у порядку та на умовах, визначених пунктом 1.12.1 договору на 90 календарних днів (автопролонганція).
4.02.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення (вх № 1497/26-вх) ТОВ «ФК «Ейс».
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 7.11.2025 у справі з ціною позову (86108 грн), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про розгляд справи з викликом сторін колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки з урахуванням конкретних обставин справи необхідності розгляду справи з повідомленням учасників справи (частина третя статті 369 ЦПК України) немає.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц).
Рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини. 
Щодо укладення кредитного договору № 413742055 від 10.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 
10.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 413742055, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 22000 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2Z9C3. Первісний кредитор виконав свій обов`язок перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в розмірі 22000 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору /т.1 а. с. 59-61, 65, 75-77/
На аркуші справи 9 тома першого мітиться платіжне доручення від 10.06.2021, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 згідно договору № 413742055 від 10.06.2021 кошти в сумі 22000 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором 413742055 від 10.06.2021 становить 58784 грн, з них 22000 грн заборгованість по тілу кредиту; 40656 грн заборгованість по процентам (за період з 10.06.2021 по 14.09.2021) /т. 1 а. с. 84/.
На аркуші справи 104, 106 тома першого міститься відповідь АТ «Універсал Банк» на ухвалу від 20.05.2025, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . На картковий рахунок платіжну картку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 був зарахований платіж у сумі 22000 грн в період з 10.06.2021 по 15.06.2021.
Щодо укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 /т.1 а. с. 30-36/. У подальшому до договору факторингу укладались додаткові угоди № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, відповідно до яких продовжено терміну дії договору факторингу до 31.12.2024 /т. 1 а. с. 36-40/.
14.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 151, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимоги / т.1а. с. 28-29/.
На аркуші справи 27 тома першого знаходиться акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 151 від 14.09.2021 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якого сторони підтверджуються, що станом на 31.12.2021 фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 151 від 14.09.2021 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. 
Щодо укладення договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
5.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 / т.1 а. с. 21-24/. На аркушах справи 25-26 тома першого мітяться додаткові угоди № 2 та № 3, відповідно до яких сторони погодили строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно.
30.05.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписано Реєстр прав вимоги № 9 за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимоги /т.1 а. с. 19-20/.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором 413742055 від 10.06.2021 становить 86108 грн, з них 22000 грн заборгованість по тілу кредиту; 64108 грн заборгованість по процентам (за період з 10.06.2021 по 6.11.2021) /т. 1 а. с. 84/.
На аркуші справи 18 тома першого міститься платіжна інструкція від 30.05.2023 № 4097 про здійснення оплати за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 та договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020.
Щодо укладення договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс».
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е /т.1 а. с. 12-18/. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 до договору факторингу № 29/05/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 86108 грн /т.1 а.с. 10-11/. 
На аркуші справи 90 тома першого міститься акт від 29.05.2025 прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025. 
На аркуші справи 87-89 тома першого міститься платіжна інструкція № 243 від 4.06.2025, № 245 від 4.06.2025, № 246 від 5.06.2025, № 247 від 5.06.2025, № 248 від 6.06.2025 про часткову оплату фінансування з відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право вимоги до відповідача на підставі укладеного договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025. Однак, суд вважав, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 51172 грн., яка складається з 22000 грн основного тіла кредиту та 29172 грн заборгованості за відсотками. 
Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. 
Щодо доведеності укладення кредитного договору № 413742055 від 10.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як установлено судом першої інстанції, 10.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 413742055, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 22000 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV2Z9C3. Первісний кредитор виконав свій обов`язок перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в розмірі 22000 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору /т.1 а. с. 9, 75-77/.
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Крім цього, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість за договором. Факт укладання кредитного договору відповідач не оспорює в апеляційній скарзі. 
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема — одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового.
Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору.
Відповідачем не надано доказів, що у цій справі кредитний договір № 413742055 від 10.06.2021 був укладений з порушенням вимог законодавства.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання кредитного договору № 413742055 від 10.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанові Верховного Суду від 7.02.2018 у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що ТОВ «ФК «Ейс» доведено набуття права вимоги за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021 до відповідача, що підтверджується копією договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; копією додаткових угод № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, копією Реєстру прав вимоги № 151 від 14.09.2021; копією акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 151 від 14.09.2021 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; копією договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», копіями додаткових угод № 2 та № 3, копією Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023, копією платіжної інструкції від 30.05.2023 № 4097; копією договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс»; копією Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 до договору факторингу № 29/05/25-Е; актом від 29.05.2025 прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025; копією платіжних інструкцій № 243 від 4.06.2025, № 245 від 4.06.2025, № 246 від 5.06.2025, № 247 від 5.06.2025, № 248 від 6.06.2025.
Доказів того, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; договір факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»; договір факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс»; визнані недійсними суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «Ейс» набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 413742055 від 10.06.2021.
Щодо розміру заборгованості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано положення пункту 1.8 договору, відповідно до якого встановлений п.1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів; оскільки відповідачем не сплачені усі фактично нараховані відсотки протягом дисконтного періоду, відтак у даному випадку сума заборгованості по відсоткам складає 19074 грн станом на 10.08.2021 (22000 х 1,7 % = 374 х 60 днів – 3366 грн), колегія суддів відхиляє з огляду на наступне, оскільки позивачем здійснено розрахунок заборгованості по процентам виходячи із строку кредитування 90 днів (а не 120), також не враховано інші положення кредитного договору щодо розміру процентної ставки. 
ТОВ «ФК «Ейс» зазначає про те, що нарахування процентів відповідачу здійснювалось у наступному порядку : 
в період з 10.06.2021 по 10.07.2021 (30 днів) за дисконтною процентною ставкою (22000 х 0,51/100 = 112,20 грн в день (п. 1.9.1);
11.07.2021 процентна ставка збільшилась відповідно до п. 1.8, відповідач продовжив дисконтний період, шляхом внесення всіх фактично нарахованих відсотків за період визначений в п. 1.7; отже в період з 11.07.2021 по 9.08.2021 (30 днів) проценти нараховувались за індивідуальною процентною ставкою (22000 х 1,02/100 = 224,40 грн в день (п.1.9.2); оскільки відповідач борг не погасив відбулось перерахування процентів відповідно до п.1.9.3 та в період з 10.08.2021 по 14.09.2021 (30 днів) нарахування процентів відбулось за базовою процентною ставкою (22000 х 2,30/100 = 506 грн в день (п.1.12.2); 
в період з 15.09.2021 по 6.11.2021 (54 дні) проценти нараховано за базовою процентною ставкою (22000 х 2.30/100 = 506 грн в день (п.1.12.2); 
строк кредитування продовжено первісним кредитором у порядку та на умовах, визначених пунктом 1.12.1 договору на 90 календарних днів (автопролонганція).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції відхилив розрахунки сторін та здійснив власний розрахунок зазначивши, що відповідачем 10.06.2021 отримано кредит в розмірі 22000 грн; строк дії договору 90 днів після закінчення дисконтного періоду; 
протягом перших 30 днів дисконтного періоду користування кредитом відповідач мав сплачувати відсотки за дисконтною процентною ставкою – 0,51 % або 112.2 грн за кожен день користування кредитом, що відповідає п.1.9.1 договору, тобто за 30 днів мав сплатити 3366 грн за відсотками, що ним було і зроблено 10.07.2021, тобто за даний час заборгованість перед позивачем у відповідача за відсотками відсутня; 
протягом періоду з 11.07.2021 по 9.08.2021 відповідач мав сплачувати відсотки за індивідуальною процентною ставкою – 1,02 % або 224.4 грн за кожен день користування кредитом, що відповідає п.1.9.2 договору, тобто за 30 днів мав сплатити 6732 грн., за даний час у відповідача наявна заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 6732 грн. 
протягом останнього 60-ти денного періоду дії договору відповідач мав сплачувати відсотки за базовою процентною ставкою – 1,7 % або 374 грн. за кожен день користування кредитом, що відповідає п.1.9.3 договору, тобто за 60 днів мав сплатити 22440 грн.. 
Суд першої інстанції вважав, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 51172 грн, яка складається з 22000 грн основного тіла кредиту та 29172 грн заборгованості за відсотками.
ТОВ «ФК «Ейс» рішення суду першої інстанції не оскаржено в апеляційному порядку.
У постанові ВС від 23.11.2023 у справі № 466/725/20 зазначено, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.
Колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі апеляційної скарги. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем безпідставно нараховано заборгованість по процентам після 10.08.2021 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки заборгованість по процентам нарахована відповідачу в межах строку кредитування (30 днів дисконтний період (п. 1.7), 30 продовжено дисконтний період (п.1.8) та 90 днів автопролонганція від дати закінчення дисконтного періоду (п. 1.12.1).
Щодо розподілу судових витрат.
Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу не було враховано заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20)).
У частинах четвертій – шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 7000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір №29/05/25-01 про надання правничої допомоги від 29.05.2025, укладений між ТОВ «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери»; Додаткову угоду до нього №25770504761 від 29.05.2025 та Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025. Зокрема, згідно акту прийому-передачі наданих послуг, перелік таких становить: складання позовної заяви - 5000 грн (2 год), вивчення матеріалів справи - 1000 грн (2 год), підготовка адвокатського запиту - 500 грн (1 год.), підготовка клопотання про витребування інформації - 500 грн (1 год). 
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Суд першої інстанції, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, взявши д уваги клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4159 грн 40 коп пропорційно до задоволеної частини вимоги. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 7.11.2025 у даній справі залишити без змін.
Поновити дію рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 7.11.2025.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     Л. О. Голота

Судді: І. В. Міхасішин 

В. В. Оніщук