ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/10988/25 Головуючий у 1-й інстанції: Топіха Р.М.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,   

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу адвоката Януш Анни Іванівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Гончаренка Сергія Володимировича, Управління патрульної поліції в Чернігівській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
23 грудня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 1/ДПП), поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Гончаренка Сергія Володимировича (далі - відповідач 2), Управління патрульної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач 3/УПП в Чернігівській області) про скасування постанови серії ЕНА № 6355090 від 16 грудня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП та закриття провадження у справі. 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що спірна постанова не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та усталеній судовій практиці, оскільки відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлений порядок застосування, зокрема технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. Поліція може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби як фото- та відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявленням та/або фіксації правопорушень. Технічні прилади та технічні засоби, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Інших способів використання законодавством не передбачено. Тобто, використання технічного засобу в ручному режимі (тримання в руках) не передбачено. Відсутні докази закріплення (розміщення) патрульним поліцейським лазерного вимірювача швидкості «TruCAM LTI II 20/20», а натомість прилад тримався в руках, а тому не може вважатися технічним засобом, що здійснював вимірювання швидкості, та результати якого можуть бути доказами по справі. 
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, є належним чином встановленим та підтверджується сукупністю допустимих і належних доказів, зокрема даними відео- та фотозапису з приладу вимірювання швидкості «TruCAM LTI 20/20», які чітко фіксують рух транспортного засобу позивача зі швидкістю 79 км/год у межах населеного пункту при встановленому обмеженні 50 км/год. Вказаний технічний засіб є сертифікованим, внесеним до державного реєстру засобів вимірювальної техніки, пройшов повірку та був придатний до застосування на момент фіксації правопорушення, а його показання можуть використовуватись як доказ у справі. При цьому доводи позивача щодо незаконності використання приладу у ручному режимі відхилено, оскільки з наданих доказів убачається, що «TruCAM» конструктивно передбачений для використання саме як ручний вимірювач, що не суперечить вимогам законодавства. Позивач не заперечував факту керування транспортним засобом, а також часу і місця події, тоді як зафіксовані приладом дані прямо підтверджують перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год. Відповідачем виконано обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення, а постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням вимог закону.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Януш Анна Іванівна, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків без повного та всебічного з`ясування обставин справи, не надав належної оцінки доводам позивача та фактично їх проігнорував. Ключовим є не питання сертифікації чи повірки приладу «TruCAM», а законність способу його використання. Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює вичерпний перелік способів застосування технічних засобів, які підлягають закріпленню або монтажу, а не використанню «з рук». Відтак використання лазерного вимірювача у ручному режимі суперечить вимогам закону та принципу, закріпленому статтею 19 Конституції України, згідно з яким органи влади повинні діяти виключно у спосіб, визначений законом. Крім того, існують істотні порушення права позивача на правову допомогу, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було відхилено клопотання про відкладення розгляду для залучення адвоката. Апелянт підкреслює, що таке право гарантується статтею 59 Конституції України та підтверджується практикою Верховного Суду, відповідно до якої ненадання можливості скористатися правничою допомогою є самостійною підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Суд залишив поза оцінкою відсутність доказів того, що ділянка дороги, де зафіксовано порушення, перебувала в зоні дії дорожнього знаку про фото- та відеофіксацію, що має значення для правомірності використання технічних засобів фіксації. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частинами першою і другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 16 грудня 2025 року поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Гончаренком С.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6355090, відповідно до якої ОСОБА_1 16 грудня 2025 року о 12 год 35 хв., керуючи транспортним засобом марки «LINCOLN» з державним номерним знаком «PARTNERRS», на 88 км автомобільної дороги М-01 у населеному пункті с. Лемеші Чернігівської області рухався зі швидкістю 79 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год та порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, яка встановлює відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. 
Постановлено накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).
Пунктами 1.1, 1.9 Правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
За змістом розділу 33 ПДР України знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» вказує на те, що забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.
Згідно з підпунктом «б» пункту 12.9 Правил водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Пунктом 12.4 Правил встановлено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (за виключеннями, передбаченими пунктом 12.6 Правил).
Питання про швидкісний режим в даному населеному пункті у межах 50 км/год не було предметом оскарження ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі.
Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн.
Отже, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною нормою.
Зі змісту постанови вбачається, що позивач у населеному пункті рухався зі швидкістю 79 км/год, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості руху (50 км/год) більше, ніж на 20 км/год.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї норми закону, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Частинами другою, третьою статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів звертає увагу, що тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та вважається належним доказом по справі.
Відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням Правил за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину в межах населеного пункту. Вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam 008431.
Незгода позивача мотивована тим, що згідно з усталеною судовою практикою використання з руки приладу TruCam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, не відповідає вимогам статті 40 Закон № 580-VIII.
Надаючи оцінку таким доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/34028 від 03 червня 2025 року, виданого ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів», чинного до 03 червня 2026 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTI 20/20 серійний № ТС 008431, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +/-2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +/-1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год (т. 1, а.с.49).
Можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 № ТС 008431 виробництва компанії «LaserTechnologyInc» також підтверджується наявністю виданих Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертних висновків від 24 грудня 2020 року № 04/05/02-3560, 04/05/02-3561, 0405/02-3562, які засвідчують правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSO/IES 18033-3:2015 (т. 1, а.с. 39-40).
Окрім того, з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 21 грудня 2020 року № 28-10-139 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі (т. 1, а.с. 41).
Таким чином, технічними характеристиками приладу TruCam LTІ 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму, передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +/-1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.
Відтак, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості та спростовує доводи апелянта в цій частині.
Таким чином, доводи апелянта про незаконність використання приладу TruCam у ручному режимі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема технічною документацією на прилад, свідоцтвом про його повірку, а також офіційними роз`ясненнями компетентних органів, які підтверджують можливість та допустимість його використання саме у ручному режимі.
Посилання апелянта на положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є помилковими, оскільки зазначена норма визначає загальні повноваження поліції щодо застосування технічних засобів, однак не містить заборони на використання сертифікованих вимірювальних приладів у ручному режимі. При цьому спеціальні технічні характеристики приладу TruCam прямо передбачають можливість його використання шляхом утримання в руках.
Надані відповідачем відео- та фотоматеріали з приладу TruCam містять інформацію щодо швидкості руху транспортного засобу позивача, часу та місця вчинення правопорушення, що відповідає вимогам належності та допустимості доказів, визначених статтею 251 КУпАП, а відтак обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення.
З огляду на встановлені обставини, а саме перевищення позивачем швидкості руху на 29 км/год у межах населеного пункту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
Твердження апелянта про порушення інспектором процедури притягнення до адміністративної відповідальності, що виразилось у відмові інспектора на перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення адвоката, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою Національної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо.
Водночас, позивачем не спростовується, що йому було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено та вручено примірник оспорюваної постанови.
Реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.
Зазначені висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 487/2179/17, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню у цій справі.
Колегія суддів зауважує, що згідно з чинним законодавством до повноважень та обов`язків поліцейського патрульної поліції не входить надавати юридичний захист та забезпечувати адвокатом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський, згідно із законодавством, лише ознайомлює особу з її правами, однак вона сама вирішує, чи скористатись їй наданими правами та в який спосіб.
Доводи апелянта щодо відсутності на відповідній ділянці дороги дорожнього знака, що інформує про здійснення фото- та відеофіксації, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Застосування технічних засобів фіксації правопорушень, зокрема приладу TruCam, передбачене положеннями статей 31 та 40 Закону України «Про Національну поліцію» і не ставиться у залежність від обов`язкової наявності відповідного інформаційного дорожнього знака. 
Такий знак має виключно інформаційний характер і спрямований на попередження учасників дорожнього руху, однак його відсутність не свідчить про незаконність використання технічного засобу та не впливає на допустимість отриманих доказів.
Відтак відсутність дорожнього знака про здійснення фото- та відеофіксації не спростовує встановлених судом обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Януш Анни Іванівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.