ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року	справа № 826/11468/17	
місто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення
у с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позицій учасників справи
У провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві код ЄДРПОУ 43141267, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 44812-1305 від 03.05.2017, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що останній зареєстрований у встановленому порядку платником єдиного податку є власником нежилого приміщення, які здаються в оренду, а відтак позивач звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, що стало підставою для звернення до суду.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що позивач є платником єдиного податку 3 групи з видом господарської діяльності 70.20 здавання в оренду власного нерухомого майна, який визначено в Національному класифікаторі України «Класифікація видів економічної діяльності» ДК 009-2010. Також, у матеріалах справи наявні докази, з яких вбачається, що нежитлове приміщення, яке належить позивачу, передано в оренду: ТОВ «ДК Комп Лімітед» до 30.11.2017, на підставі Договору оренди нерухомого майна від 31.12.2014 № А-12/14; ТОВ «Комп Мюзик Паблішінг» на підставі Договору оренди нерухомого майна від 01.12.2014 № АР-01/12/14 та ТОВ «Комп Мюзик» на підставі Договору оренди від 01.12.2014 № A-01/12/14. Відповідач звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні докази того, що за нежитлові приміщення, які позивач здає в оренду за зазначеними Договорами отримує орендну плату та відсутні докази того, що орендарі сплачують земельний податок.
03.05.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що можна дійти до висновку про правомірність здійсненого Відповідачем донарахування з земельного податку, зважаючи на те, що Позивач є власником нежилого приміщення, що знаходилось в багатоквартирному будинку та є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташоване належне йому на праві власності приміщення, яке використовувалося у його власній господарській діяльності, на відміну від земельної ділянки на якій воно розташоване.
05.06.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, яке мотивоване тим, що ГУ ДФС у м. Києві на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2019 з урахуванням вимог ухвали Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 826/11468/17 направлено запит від 18.03.2019 № 6663/9/26-15-10-09-33 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також до Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації стосовно надання інформації про розміри та нормативно-грошову оцінку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , відносно землекористувача ОСОБА_1 , а також повідомити чи внесена земельна ділянка, яка знаходиться під вище зазначеними приміщеннями до Державного земельного кадастру. В зв`язку з не надходженням до ГУ ДФС у м. Києві відповіді на запит, Відповідач станом на дату подання клопотання позбавлений права надати витребовувану ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2019 інформацію.
07.06.2019 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, яке мотивоване тим, що факт використання нежилого приміщення, власником якого є Позивач для здійснення господарської діяльності було встановлено Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 26 червня 2018 року у справі №826/14081/16 (адміністративне провадження № К/9991/49779/18).
07.06.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позов задовольнити повністю. Вказана відповідь обґрунтована тим, що позивач є власником нежилого приміщення, що знаходиться в багатоквартирному будинку та розташоване на земельній ділянці, права власності на яку у Позивача відсутні. Окрім того, у Держгеокадастрі відсутній запис про наявність відповідних прав щодо даної земельної ділянки. Так, відповідно до Узагальнюючої консультації особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 Податкового кодексу України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.
11.07.2019 від Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації до суду надійшло клопотання про долучення доказів, мотивоване тим, що інформація про розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відносно землекористувача ОСОБА_1 в Департаменті відсутня. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на АДРЕСА_2 (код 82:093:0015, площа 1180,87 кв. м), станом на 05.07.2019, становить 17003944,96 грн.
18.07.2019 від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до суду надійшли пояснення на ухвалу, мотивовані тим, що Державний земельний кадастр містить інформацію про сформовані та зареєстровані земельні ділянки, відомості про які внесені до нього на підставі відповідної документації із землеустрою, передбаченої статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Відомості про несформовані земельні ділянки у Державному земельному кадастрі відсутні. Відповідно до частин першої-другої статті 16 Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. При цьому програмне забезпечення Державного земельного кадастру дозволяє здійснювати пошук зареєстрованих земельних ділянок лише за їх кадастровими номерами. Враховуючи відсутність зазначення в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 у справі № 826/11468/17 кадастрового номеру земельної ділянки на вул. Івана Кудрі, 35а у Печерському районі, Держгеокадастр не має можливості надати інформацію, яка запитується.
10.10.2019 від представника відповідача до суду надійшли пояснення на позовну заяву, в яких він проти задоволення позову заперечує. Вказані пояснення обґрунтовані тим, що будь-які інші пільги, крім зазначених вище, в тому числі на земельні ділянки комерційної діяльності Податковим кодексом України не передбачено.
24.02.2020 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про заміну сторони правонаступником.
ІІ. Рух справи
Ухвалою від 18.09.2017 суддя Федорчук А.Б. відкрив провадження в адміністративній справі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2018, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду від 12.02.2019 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, справу №826/11468/17 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Протоколом розподілу справ між суддями справу №826/11468/17 передано судді Окружного адміністративного суду міста Києва Донцю В.А.
Ухвалою від 08.04.2019 суддя Донець В.А. прийняв позовну заяву до розгляду.
Ухвалою від 10.06.2019 суд витребував в Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації інформацію про розміри нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відносно землекористувача ОСОБА_1 , а також повідомити чи внесена земельна ділянка до Державного земельного кадастру.
Ухвалою від 24.02.2020 суд замінив відповідача у справі Головного управління ДФС у м.Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м.Києві.
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судова справа передана Львівському окружному адміністративному суду.
За результатами автоматизованого розподілу справу передано судді Гулику А.Г.
Ухвалою від 30.03.2025 суддя Гулик А.Г. прийняв позовну заяву до розгляду.
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.
ІІІ. Фактичні обставини справи
ОСОБА_1 , відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва платника єдиного податку, є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (платник єдиного податку третьої групи від 01.01.2012), одним із видів господарської діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 10.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироненко О.Ф., позивачу належить нежитлове приміщення №37а, 37 (в літ А) в АДРЕСА_2 , про що зроблено реєстраційний запис №2806-П від 18.12.2003. 
Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві 03.05.2017 прийняло податкове повідомлення - рішення № 44812-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у сумі 9632,90 грн за 2017 рік.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомлення - рішення відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.
Спірні правовідносини, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), що регулює відносини, котрі виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
За змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
В силу вимог пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Разом з цим, відповідно до підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
За приписами статей 125 і 126 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Зокрема, в розумінні зазначених норм обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.
У межах даних правовідносин спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), зважаючи на відсутність оформлення платником податків права власності або користування та земельну ділянку на якій знаходиться нерухоме майно належне платнику податків на праві власності.
Умовами несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Відтак, наявність зазначених умов надання пільги та наявність у позивача статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).
У ході розгляду справи суд встановив, що позивач є власником нежилого приміщення, що знаходиться в багатоквартирному будинку та розташоване на земельній ділянці, права власності на яку у позивача відсутні. Окрім того, у Держгеокадастрі відсутній запис про наявність відповідних прав щодо даної земельної ділянки. 
Відповідно до Узагальнюючої консультації особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 Податкового кодексу України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.
Суд додатково вказує на те, що з метою надання належної оцінки доказам та обставинам щодо використання земельної ділянки позивачем як фізичною особою-підприємцем, для здійснення господарської діяльності, та перевірки чи внесена земельна ділянка, яка знаходиться під приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності, до Державного земельного кадастру суд витребував у Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації інформацію про розміри нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відносно землекористувача ОСОБА_1 , а також повідомити чи внесена земельна ділянка до Державного земельного кадастру.
Проте, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не надала витребувану інформацію.
Відповідач, у свою чергу, не надав суду жодних доказів щодо внесення такої земельної ділянки до Державного земельного кадастру та розміру її нормативно-грошової оцінки.
Окрім цього, як встановив суд, інформація про розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відносно землекористувача ОСОБА_1 в Департаменті відсутня.
Суд вважає, що Договір оренди нерухомого майна від 31.12.2014 № А-12/14, Договір оренди нерухомого майна від 01.12.2014 № АР-01/12/14 та Договір оренди від 01.12.2014 №A-01/12/14 є належними та допустимими доказами здійснення позивачем господарської діяльності.
Водночас, суд відхиляє твердження відповідача щодо необхідності подання позивачем доказів того, що позивач отримує орендну плату та орендарі сплачують земельний податок, оскільки такі виходять за межі предмету доказування у справі.
Суд вказує на те, що відповідач не спростував використання земельної ділянки позивачем як фізичною особою-підприємцем, для здійснення господарської діяльності, а також не перевірив, чи внесена земельна ділянка, яка знаходиться під приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності, до Державного земельного кадастру.
Суд враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 26.06.2018 у справі №826/14081/16, у якій зазначено, що як встановлено судами попередніх інстанцій, належне позивачу нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, використовуються ним, як фізичною особою-підприємцем, для здійснення господарської діяльності зі здавання в оренду власного нерухомого майна.
Відтак, наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Застосування судом апеляційної інстанції позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 листопада 2015 року (№ 21-2352а15) є неприйнятним, оскільки правовідносини у справі, яка переглядалася Верховним Судом України, стосувалися податкового звітного періоду 2014 рік, а положення підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України були чинними в іншій редакції. Норма цього пункту викладена в новій редакції з 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яка за своїм змістом має інше правове навантаження. 
Отже, суд встановив, що позивач є суб`єктом господарювання, що використовує таку земельну ділянку для проведення господарської діяльності.
Таким чином, суд висновує про те, що відповідач протиправно прийняв податкове повідомлення-рішення № 44812-1305 від 03.05.2017, а тому таке необхідно визнати протиправним та скасувати.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
V. Судові витрати
Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 44812-1305 від 03.05.2017, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві код ЄДРПОУ 43141267, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович