ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року справа №200/2589/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Льговська Ю.М.), складеного в повному обсязі 27 жовтня 2025 року у справі № 200/2589/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:
визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 07 лютого 2025 року № 262140013934 про відмову позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03 лютого 2025 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202, що дає право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку, періоди роботи з 04 липня 1989 року по 08 вересня 1989 року, з 18 червня 1990 року по 27 серпня 1990 року, з 19 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 02 серпня 1991 року по 05 липня 1993 року, з 23 липня 1993 року по 22 жовтня 1993 року, з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року та до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1984 року по 28 листопада 1984 року, з 19 листопада 1986 року по 31 липня 1991 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07 лютого 2025 року № 262140013934 про відмову позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1984 року по 27 листопада 1984 року, з 17 листопада 1986 року по 31 липня 1991 року та період роботи з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року, а також зарахувавши до пільгового підземного стажу періоди роботи з 18 червня 1990 року по 27 серпня 1990 року, з 19 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 02 серпня 1991 року по 05 липня 1993 року, з 23 липня 1993 року по 22 жовтня 1993 року, з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити резолютивну частину рішення, а саме:
виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про недостатність пільгового підземного стажу для призначення позивачеві пенсії на підставі пункту 1 частини другої статті 114, абзаців 1, 2 частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV;
- резолютивну частину рішення доповнити застосуванням Списку №202, зокрема: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №202 від 31.03.1994, що дає право на пенсію із зменшенням пенсійного віку згідно з вимогами абзацу 2 частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, періоди навчання з 01 вересня 1984 року по 27 листопада 1984 року, з 17 листопада 1986 року по 31 липня 1991 року та період роботи з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року, а також зарахувавши до пільгового підземного стажу періоди роботи з 18 червня 1990 року по 27 серпня 1990 року, з 19 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 02 серпня 1991 року по 05 липня 1993 року, з 23 липня 1993 року по 22 жовтня 1993 року, з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року».
Вказав, що саме такій спосіб захисту відповідає вимогам ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/2589/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
03 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, вважаючи, що має право на пенсію відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07 лютого 2025 року № 262140013934 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
З огляду на це оцінці підлягає оскаржуване рішення з підстав призначення пенсії відповідно до частин другої, третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Рішенням встановлено, що страховий стаж особи становить 34 роки 8 місяців 15 днів, пільговий стаж на підземних роботах за Списком № 1 - 0 років 2 місяці 5 днів.
До страхового стажу не зараховано, зокрема, період навчання з 01 вересня 1986 року по 10 червня 1991 року (по дату рішення екзаменаційної комісії), оскільки навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби; а також період роботи з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року, оскільки дата наказу про прийняття на роботу не відповідає даті прийняття на роботу (01 листопада 1963 року). 
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 18 червня 1990 року по 27 серпня 1990 року, з 19 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 02 серпня 1991 року по 05 липня 1993 року, з 23 липня 1993 року по 22 жовтня 1993 року, з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року, оскільки заявником не долучена уточнююча довідка, а індивідуальні відомості про застраховану особу не містять дані по спеціальному пільговому стажу. 
Позивач також визначає спірним період з 04 липня 1989 року по 08 вересня 1989 року, зазначаючи, що його не зараховано до пільгового стажу. Проте за відомостями форми РС-право цей період зараховано до пільгового стажу, а тому він не є спірним. 
Не погодившись із рішенням Пенсійного органу та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пільгових умовах пенсія за віком призначається, працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років
Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), а саме, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (далі - Список № 202).
До вказаного Списку включено усіх робітників, зайнятих протягом повного робочого дня на підземних роботах (абзац 1 розділу І Списку № 202).
Комплексний аналіз зазначених норми дає підстави для висновку, що право на передбачену частиною третьою статті 114 Закону № 1058-IV пенсію незалежно від віку мають робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах в шахтах, та за наявності передбаченого стажу такої роботи - 25 років або працівники провідних професій за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. 
При цьому абзацом 2 частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV додатково передбачено, що за наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Суд першої інстанції захистив права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01 вересня 1984 року по 27 листопада 1984 року, з 17 листопада 1986 року по 31 липня 1991 року та період роботи з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року, а також зарахувавши до пільгового підземного стажу періоди роботи з 18 червня 1990 року по 27 серпня 1990 року, з 19 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 02 серпня 1991 року по 05 липня 1993 року, з 23 липня 1993 року по 22 жовтня 1993 року, з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року. 
Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в частині відмови у задоволені позовних вимог.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.
Суд апеляційної інстанції ще раз наголошує, що управлінням не прийнято рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, не надано оцінки наявного трудового стажу, не витребувані документи, підтверджуючи період навчання, а також довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, відтак у суду відсутнє права на втручання в дискреційні повноваження управління щодо надання оцінки наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, відтак позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву урахуванням конкретних періодів зарахування до стажу для призначення пенсії за вислугу років є передчасними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження — це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження – це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність вимог позивача про визнання пільгового стажу достатнім для призначення пенсії (з огляду на те, що право позивача щодо призначення пенсії має бути відновленим пенсійним органом після зарахування спірних періодів до стажу позивача) та достатність захисту прав позивача в частині зарахування періодів стажу із наданням вмотивованого рішення зі спірного питання.
При цьому, право позивача на зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 не є порушеним, оскільки судовим рішенням зобов`язано управління зарахувати до пільгового підземного стажу періоди роботи з 18 червня 1990 року по 27 серпня 1990 року, з 19 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 02 серпня 1991 року по 05 липня 1993 року, з 23 липня 1993 року по 22 жовтня 1993 року, з 01 листопада 1993 року по 11 грудня 1993 року. 
Відтак, мотивувальна та резолютивна частини рішення не підлягає зміні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
В частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 200/2589/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць