Справа № 478/823/25 Провадження № 2/478/26/2026 	

Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження, в с-щі Казанка, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду до ОСОБА_1 із позовом, в якому просило стягнути заборгованість за: 
- договором позики від 28.10.2023 року № 4915163 в розмірі 21 010,00 грн, з яких: 5 500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 15 510,00 грн – заборгованість за відсотками; 
- договором позики від 06.09.2023 року № 76466933 в розмірі 15 610,61 грн, з яких: 3 777,75 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 11 832,86 грн – заборгованість за відсотками.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 жовтня 2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4915163 за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у позику, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника під зобов`язання останньої повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві проценти від суми позики. 
Товариство виконало свої зобов`язання, надавши позику відповідачці, проте, відповідачка не виконала своїх зобов`язань з повернення позики та сплати відсотків, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 21 010,00 грн.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 14/06/21 на підставі якого позивач отримав право вимоги до відповідачки за договором позики від 28.10.2023 року № 4915163 в розмірі 21 010,00 грн.
Також, 06 вересня 2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 76466933 за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у позику, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника під зобов`язання останньої повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві проценти від суми позики. 
Товариство виконало свої зобов`язання, надавши позику відповідачці, проте, відповідачка не виконала своїх зобов`язань з повернення позики та сплати відсотків, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 15 610,61 грн.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 14/06/21 на підставі якого позивач отримав право вимоги до відповідачки за договором позики від 06.09.2023 року № 76466933 в розмірі 15 610,61 грн.
Враховуючи наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 36 620,61 грн, а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн та витрати пов`язані із розглядом справи (витребування доказів. проведення огляду доказів за їх місцем знаходження, забезпечення доказів) в розмірі 1514,00 грн. 
Ухвалою суду від 23 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У період із серпня 2025 року по лютий 2026 року за клопотанням сторін, судом було надано час для добровільного вирішення спірних правовідносин між сторонами.
У відповідності до заяв позивача від 11.11.2025 року та від 24.12.2025 року суд було повідомлено про часткове погашення відповідачкою заборгованості за кредитними договорами на підставі чого розгляд справи було відкладено для надання суду уточнень до позовної заяви.
16 березня 2026 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. 
Зі змісту поданої заяви вбачається, що підставою для зменшення позовних вимог стало те, що відповідачкою було здійснено оплату кредитної заборгованості, яка утворилась на підставі кредитного договору №76466933 від 06.09.2023 року, а також здійснено часткову оплату за кредитним договором №4915163 від 28.10.2023 року, тому у зв`язку із цим залишок заборгованості за кредитним договором №4915163 від 28.10.2023 року складає 7 010,00 грн, з яких: 1 510,00 грн – заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою; 5 500 грн – заборгованість за основною сумою боргу. Крім цього позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати.
Ухвалою суду від 19.03.2026 року було прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, постановлено проводити розгляд справи з урахуванням розміру уточнених позовних вимог. 
23 березня 2026 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки, де вона заперечувала щодо наявності заборгованості за договором позики №4915163 від 28.10.2023 року зазначивши, що на підставі гарантійного листа позивача, нею було сплачено 14 000,00 грн 10 лютого 2026 року. Оплату було здійснено із порушенням строків встановлених у гарантійному листі, проте позивач прийняв платіж чим підтвердив припинення між сторонами спору. Відповідно до наведеного, оскільки відповідачка вживала заходів щодо добровільного врегулювання спору, сплативши в рахунок погашення заборгованості за договорами позики 25 000,00 грн, остання просить не покладати на неї судові витрати у справі. 
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань щодо відкладення судового засідання до суду не надходило. 
Згідно зазначеного в позовній заяві, представник позивача просила провести судовий розгляд справи без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Згідно зазначеного у відзиві, відповідачка просила проводити судовий розгляд без її участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
В постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи встановлено, що 28 жовтня 2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4915163.
Відповідно до п. 1 вказаного Договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики. або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 
За умовами п.п. 2.1 – 2.4 п. 2 Договору визначено, що сума позики складає 5 500,00 грн, на строк 20 днів. Базова процентна ставка за перший день користування позикою складає 11,8%. Базова процентна ставка з другого дня користування позикою складає 3,00%. Дата надання позики – 28.10.2023 року. Дата повернення позики – 17.11.2023 року. Знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення, дорівнює 0,01%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день (не застосовується в період воєнного стану) складає 3,50% за день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 691,10%. Орієнтовна загальна вартість позики складає 6160,00 грн. 
Пунктом 6 Договору сторони передбачили можливість продовження строку користування позикою за зверненням позичальника шляхом укладання додаткової угоди. При продовженні строку користування позикою процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватись за ставкою 3,00%.
Згідно з додатком № 1до Договору, сторони визначили строк повернення позики та сплати процентів, а саме: 17.11.2023 року у розмірі 6160,00 грн, з яких: 5 500,00 грн – розмір позики; 660,00 грн – розмір нарахованих на позику відсотків. 
Договір та додаток № 1 до нього підписані відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора: nvVJ7fv41. 
Як вбачається з відомостей про заборгованість відповідачки за Договором, з 28.10.2023 року відповідачці було нараховано відсотки в розмірі 59,81%, а з 29.10.2023 року проценти нараховувались в розмірі - 3%. Відсотки нараховувались протягом періоду з 28.10.2023 року по 11.04.2024 року, в тому числі: 28.10.2023 року в розмірі 649,55 грн; з 29.10.2023 року по 16.11.2023 року в розмірі 0,55 грн щоденно; з 18.11.2023 року по 15.02.2024 року в розмірі 165,00 грн щоденно. 
Таким чином, протягом періоду з 28.10.2023 року по 15.02.2024 року відповідачці було нараховано відсотки на суму позики в загальному розмірі 15 510,00 грн. 
Також з даних відомостей вбачається, що відповідачкою не було проведено будь-якої оплати в рахунок погашення позики та сплати відсотків, у зв`язку із чим, розрахована позикодавцем заборгованість за Договором склала 21 010,00 грн, з яких: 5 500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 15 510,00 грн – заборгованість за відсотками.
Аналогічні розрахунки вбачаються з дослідженого судом розрахунку заборгованості позивача за період з 11.04.2024 року по 31.05.2025 року.
Будь-яких відомостей щодо продовження строку користування позикою відповідачкою, укладення додаткової угоди, в порядку, визначеному п. 6 Договору, суду надано не було. 
З матеріалів справи встановлено, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 14/06/21.
За умовами п.п. 1.1 п. 1 Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання. плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.
В подальшому, між сторонами договору факторингу було укладено додаткові угоди від 13.06.2022 року якими було продовжено строк дії основного договору факторингу та від 11.04.2024 року за якою позивачу було відступлено право вимоги до боржників згідно реєстру від 11.04.2024 року № 23.
Як вбачається з акту прийому-передачі Реєстру Боржників № 23 від 11.04.2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників від 11.04.2024 року № 23. 
Згідно з дослідженим судом Реєстром Боржників № 23 від 11.04.2024 року, позивач отримав право вимоги до відповідачки за договором позики від 28.10.2023 року № 4915163 в розмірі 21 010,00 грн.
З огляду на платіжну інструкцію від 18.04.2024 року № 21169, позивач сплатив первинному кредитору за відступлення прав вимог за Додатковою угодою від 11.04.2024 року.
З матеріалів справи встановлено, що на підставі Гарантійного листа від 11.11.2025 року № 008088746-ГЛ, відповідачкою було сплачено в рахунок погашення заборгованості за договором № 4915163 від 28.10.2023 року 14 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4746782431.1 від 10.02.2026 року.
Вказані обставини не заперечуються позивачем, який у зв`язку із вказаними обставинами зменшив позовні вимоги.
Встановивши наведені обставини, суд керується наступним.
Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
З огляду на статтю 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчених.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Проаналізовані судом докази дають підстави для висновку, що сторони договорів позики уклали відповідні договору в електронній формі, якими узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів. 
Судом встановлено, що відповідачка отримала позику за договором позики від 28.10.2023 року № 4915163, що не заперечується нею, що свідчить про укладення відповідного договору. 
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12).
Зі змісту правового висновку Великої Палати ВС убачається, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Зазначена правова позиція є сталою та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 та інш.
В ході розгляду справи встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на виконання укладеного із ОСОБА_1 договору позики від 28.10.2023 року № 4915163 надало останній кредит у розмірі 5 500,00 грн, під умови повернення позики та сплати процентів. В свою чергу, відповідачка не виконала свого обов`язку щодо повернення позики та сплати процентів, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість.
В той же час, за умовами Договору позику було надано відповідачці на строк 20 днів із датою повернення позики – 17.11.2023 року. 
Пунктом 6 Договору сторони передбачили можливість продовження строку користування позикою лише за зверненням позичальника та шляхом укладання додаткової угоди. В разі продовження строку користування позикою процентна ставка за кожен день продовження повинна була розраховуватись за ставкою 3,00%.
Таким чином, за обумовленими умовами Договору, сторони узгодили строк користування позикою у 20 днів, тобто до 17.11.2023 року включно. Відповідно до наведеного, протягом вказаного строку позикодавець мав право здійснювати розрахунок відсотків, якщо в подальшому строк користування позикою не було продовжено.
Оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо продовження строку користування позикою відповідачці, то суд вважає необґрунтованими розрахунки позичальника розміру заборгованості відповідачці за відсотками, які, як вбачається з розрахунку заборгованості позивача за період з 11.04.2024 року по 31.05.2025 року та відомостей про заборгованість відповідачки за Договором нараховувались протягом періоду з 28.10.2023 року по 11.04.2024 року, в тому числі: 28.10.2023 року в розмірі 649,55 грн; з 29.10.2023 року по 16.11.2023 року в розмірі 0,55 грн щоденно; з 18.11.2023 року по 15.02.2024 року в розмірі 165,00 грн щоденно, а всього на загальну суму 15 510,00 грн. 
Виходячи з наведеного, суд звертає увагу на відомості щодо погашення відповідачкою заборгованості за договором № 4915163 від 28.10.2023 року на суму 14 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4746782431.1 від 10.02.2026 року.
З урахуванням наведеного, оскільки розмір нарахованих процентів протягом строку користування позикою за договором позики повинен дорівнювати 20 дням та з огляду на Додаток № 1 до договору, за яким узгоджений розмір процентів протягом строку користування позикою складав 660,00 грн, відповідно, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи, будь-яка заборгованість відповідачки за договором позики від 28.10.2023 року № 4915163 відсутня.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Щодо розподілу судових витрат.
За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати позивача слід віднести на його рахунок.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.04.2026 року.

Суддя