Єдиний унікальний номер 338/229/26 
Номер провадження 2/341/559/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
14 квітня 2026 року місто Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» до  ОСОБА_1 про стягнення коштів.
УСТАНОВИВ
16.02.2026 ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» звернулось до Богородчанського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
У позові просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21.02.2021 № 832086462 у розмірі 19425,0 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,0 грн та 2662,40 грн судового збору.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором від 21.02.2021 № 832086462, у зв`язку з чим у неї виникла загальна заборгованість на суму 19425,0 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000,0 грн, заборгованість за процентами – 13425,0 грн.
Ухвалою Галицького районного суду від 20.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Судове засідання призначено на 09.04.2026.
Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження від 20.03.2026 з призначенням судового засідання на 09.04.2026 надіслано до електронного кабінету представника відповідачки (адвоката). Документ доставлено до електронного кабінету 21.03.2026.
Ухвалою Галицького районного суду від 08.04.2026 залишено без розгляду заяву представника відповідачки Боднарчука А. М. (адвоката) про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції через пропущення процесуальних строків подання такої. Заяву подано 07.04.2026 через електронний кабінет, яку суду передано 08.04.2026.
08.04.2026 представниця позивача через електронний кабінет надіслала до суду заяву про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яку суду передано 09.04.2026. Просила, також, відкласти розгляд справи, якщо у задоволенні заяви буде відмовлено. 
Розглянувши заяву представника позивача по суті, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження від 20.03.2026 з призначенням судового засідання на 09.04.2026 надіслано до електронного кабінету представника позивача. Документ доставлено до електронного кабінету 21.03.2026.
Проте, заяву про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції до суду надіслано тільки 08.04.2026. Судове засідання у справі призначено на 09.04.2026. Тобто, вказана заява в порушення вимог ст. 212 ЦПК України подана до суду з пропущенням процесуальних строків подання такої.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Водночас, до заяви про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції не додано клопотання про поновлення процесуального строку для подання такої заяви. Підстав для поновлення відповідного строку суд не вбачає. Причини пропущення такого не зазначено у заяві представника.
Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне залишити без розгляду заяву представниці позивача про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.
У судове засідання 09.04.2026 сторони/представники не з`явились, хоча повідомлені про розгляд справи належним чином шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження з датою судового засідання до електронних кабінетів представників сторін, яку доставлено до їхніх електронних кабінетів 21.03.2026.
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. 
При цьому представник позивача у позові просив справу розглядати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Отже, сторони у справі, зокрема відповідачка, вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи. Проте, відповідачка своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. У судове засідання не прибула, явку свого представника не забезпечила. Суд явку сторін обов`язковою не визнавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України суд прийняв рішення про заочний розгляд справи без участі сторін, оскільки відповідачка повідомлена належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала, а представник позивачки не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Ухвалою суду від 09.04.2026 постановлено здійснювати заочний розгляд справи.
Також, 08.04.2026 представник відповідачки надіслав до суду клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, у якому просить витребувати у ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» оригінал кредитного договору від 21.02.2021 № 832086462 у вигляді електронного документа з файлом підпису, який підтверджує його цілісність та ідентифікує особу, що його підписала.
Клопотання обґрунтоване тим, що для правильного вирішення справи є необхідним пред`явлення оригіналу кредитного договору.
08.04.2026 представниця позивача подала заперечення на клопотання, в якому просила відмовити у його задоволенні, оскільки у клопотання не зазначено, які саме обставини має підтвердити чи спростувати кожен із витребуваних доказів, яке доказове значення мають витребувані докази, яким чином відсутність відповідних доказів перешкоджає відповідачу реалізувати своє право на захист або довести заперечення порти позовних вимог. Відповідач обмежився лише загальним переліком документів, які він бажає отримати. Клопотання не містить обгрунтування щодо наявності підстав вважати, що відповідні докази наявні у позивача, хоча у позові зазначено про відсутність у позивача оригіналів доказів. Крім того, відсутні докази вжиття стороною відповідача заходів для самостійного отримання відповідних доказів. У клопотанні не наведено обгрунтування причин неможливості самостійного отримання запитуваних доказів.
Розглянувши клопотання представника відповідачки по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Згідно з частиною третьою статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Таким чином, останнім днем для подання стороною відповідачки відзиву, а, отже, і клопотання про витребування доказів, було 06.04.2026. Тобто, зазначене клопотання подано представником відповідачки (адвокатом) з пропуском встановленого строку, що має наслідком відмову у задоволенні такого клопотання. При цьому клопотання не містить прохання поновити відповідний строк, обгрунтування причин його пропуску.
Крім того, суд зазначає, що задоволення клопотання про витребування судом доказів є можливим за умови, якщо особа, яка його заявляє, доведе складнощі їх отримання, тобто об`єктивну неможливість одержання та подання доказів до суду особисто через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний або фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержання та подання доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, якщо незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося. 
Заявляючи клопотання про витребування доказів сторона відповідачки в порушення вимог ч. 2 ст. 84 ЦПК України не зазначила наявність підстав, передбачених у пунктах 2-4 вказаної норми, що свідчить про його необґрунтованість. 
З огляду на викладене, вищевказане клопотання представника відповідачки про витребування доказів суд залишає без задоволення.
До позовної заяви долучено клопотання позивача про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк»» для підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором в частині надання коштів відповідачці на її кредитну картку.
З огляду на принцип змагальності, відсутність відзиву та заперечень щодо отримання кредитних коштів відповідачкою у межах спірних правовідносин, ураховуючи достатність наданих позивачем доказів для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність необхідності для задоволення клопотання позивача та витребування відповідних доказів.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
З 21.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у с. Острів Івано-Франківського району (а. с. 21).
21.02.2021 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1 укладено Договір № 832086462  (далі – Договір, Кредитний договір) (а. с. 29-31).
Відповідно до п. 1.1 Договору за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 1500,0 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – Правила).
Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається строком на 13 днів від дати отримання кредиту.
Відповідно до п. 1.3 Договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в дому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою:
Z ? 30-(X-Y), де:
Z - кількість днів, на які продовжується дисконтний період;
Х - поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень дисконтного періоду;
Y - дата ініціації (день місяця) продовження дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця).
При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо у Y > Х, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів.
Згідно з п. 1.4 за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
п. 1.4.1 Договору виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 602,25 процентів річних, що становить 1,65 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;
п. 1.4.2 Договору за умовами продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,41 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. 
Відповідно до п. 4.1 Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений повністю та розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.
Згідно з п. 4.4 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Згідно з п. 1.7.1 Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника зі сплати основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один день, але не більше ніж на 90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду.
Договір зі сторони позичальника підписано одноразовим ідентифікатором MNV2P88J.
До Договору надано паспорт споживчого кредиту з аналогічними умовами кредитування (а. с. 28).
Відповідно до Додаткової угоди від 23.02.2021 до Договору від 21.02.2021 № 832086462 відповідачка збільшила суму кредиту на 4500,0 грн (а. с. 32) з 23.02.2021 на строк дії Договору, у зв`язку з чим загальна сума становить 6000,0 грн. 
ОСОБА_1 подала до ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» електронну заявку на отримання грошових коштів у кредит, де відобразила свої особисті дані, зокрема, номер картки для отримання коштів (а. с. 33).  Згідно з копією платіжного доручення від 21.02.2021 підтверджується, що здійснено переказ грошових коштів у розмірі 1500,0 грн, платник – ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримувач –  ОСОБА_2 , переказ коштів відповідно до договору від 21.02.2021 № 832086462, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а. с. 34).
Відповідно до копії платіжного доручення від 23.02.2021 підтверджується, що здійснено переказ грошових коштів у розмірі 4500,0 грн, платник – ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримувач –  ОСОБА_2 , переказ коштів відповідно до договору від 21.02.2021 № 832086462, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (а. с. 34 зворот).
28.11.2018 між ТзОВ «Таліон Плюс» (далі – Фактор) та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – Клієнт) укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 32-33).
Відповідно до п. 2.1 договору факторингу згідно з умовами цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. 
Строк дії цього договору закінчується 28.11.2019 (п. 8.2).
28.11.2019 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.
31.12.2020 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, згідно з якою Договір факторингу викладено у новій редакції і строк його дії закінчується 31.12.2021.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги від 06.04.2021 № 128 до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 за Договором у загальному розмірі 11451,0 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000,0 грн, заборгованість за процентами – 5451,0 грн.
Отже, за умовами договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 та додаткових угод до нього ТзОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним Договором.
05.08.2020 між ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»» (далі – Фактор) та ТзОВ «Таліон Плюс» (далі – Клієнт) укладено договір факторингу № 05/0820-01.
Відповідно до п. 2.1 договору факторингу згідно з умовами цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.
На підставі додаткових угод від 03.08.2021 № 2 та від 30.12.2022 термін дії договору факторингу № 05/0820-01 продовжено до 30.12.2024.
На підтвердження переходу права вимоги надано копію витягу з реєстру прав вимоги від 31.08.2023 № 11 та копію платіжної інструкції про перерахування коштів ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»» на користь ТзОВ «Таліон Плюс» у межах виконання договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820-01.  
Отже, за умовами договору факторингу від 05.08.2020 № 05/0820-01 та додаткових угод до нього ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»» набуло право вимоги до  ОСОБА_1 за Договором.
11.07.2025 між ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е.
На підтвердження переходу права вимоги за Кредитним договором до відповідачки надано копію витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 11.07.2025 № 11/07/25-Е та копію платіжної інструкції про перерахування коштів ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»» у межах виконання договору факторингу від 11.07.2025 № 11/07/25-Е.
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1  перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 06.04.2021 розмір заборгованість за тілом кредиту – 6000,0 грн, заборгованість за процентами – 5451,0 грн. Враховано сплачені відповідачкою проценти у розмірі 30,0 грн (а. с. 35).
Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором, суд установив, що проценти нараховувались з 21.02.2021 до 23.02.2021 за ставкою 1,65 % на день від тіла кредиту у розмірі 1500,0 грн. Надалі до 06.03.2021 (13 днів, дисконтний період, п. 1.2 Договору) за ставкою 1,65 % на день від тіла кредиту 6000,0 грн. з 07.03.2021 до 06.04.2021 (включно) за ставкою 2,3 % на день. Ураховано платежі відповідачки 17.03.2021 у розмірі 15,0 грн та 25.03.2021 у розмірі 15,0 грн, які зараховано в погашення заборгованості зі сплати процентів.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1  перед ТзОВ «Таліон Плюс» станом на 03.06.2021 розмір заборгованості складає 19425,0 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000,0 грн, заборгованість за процентами – 13425,0 грн (а. с. 36). Відповідно до зазначеного розрахунку, суд установив, що проценти нараховувались з 07.04.2021 до 03.06.2021 за ставкою 2,3 % на день.
З наданих розрахунків суд установив, що проценти нараховувались за погодженими сторонами Договору ставками, тобто 1,65 % на день перші 13 днів (Дисконтний період) та 2,3 % на день протягом на ступних 90 днів (п. 1.7.1 Договору), тобто у межах погодженого сторонами Договору строку кредитування. 
Водночас заборгованість за Договором ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» не нараховувалась.
Відповідно до виписки ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» з особового рахунку за Кредитним договором від 21.02.2021 № 832086462 підтверджується, що 21.02.2021 позичальниці, якою є  ОСОБА_1 , надано кредит згідно з Кредитним договором. Заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» за Кредитним договором від 21.02.2021 № 832086462 станом на 26.12.2025 (включно) складає 19425,0 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6000,0 грн, заборгованість за процентами – 13425,0 грн. Станом на 26.12.2025 ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» повідомляє, що заборгованість за Кредитним договором не погашена (а. с. 37).
Докази сплати заборгованості суду не надано.
Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу ,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У частині 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про укладання між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою правочину. Без отримання на мобільний номер телефону відповідачкою коду, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення передбачених Договором і законодавством дій з боку ОСОБА_1 . Договір не був би укладеним.
Суд установив, що за умовами Договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 6000,0 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Так, у Договорі містяться конкретні умови використання коштів, зокрема відсоткові ставки, строк кредитування (Дисконтний період + 90 днів у зв`язку з відкладальною обставиною), з якими відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась і які прийняла шляхом підписання відповідного Договору.
Отже, суд установив, що відповідачка була ознайомлена з указаними у вищевказаному Договорі умовами користування кредитними коштами і на них погодилась.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 514 ЦК України установлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Таким чином, право вимоги за Договором від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТзОВ «ЕЙС» на підставі договорів факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, 20.08.2020 № 05/0820-01 та 11.07.2025 № 11/07/25-Е.
Ураховуючи викладене, суд установив, що позов обґрунтований невиконанням з боку ОСОБА_1 умов Договору від 21.02.2021 № 832086462, у зв`язку з чим у неї виникла загальна заборгованість за цим Договором на суму 19425,0 грн. Така заборгованість складається з: 6000,0 грн – заборгованість за тілом кредиту становить, 13425,0 грн – заборгованість за процентами.
Розмір заборгованості позивач обґрунтував наданими письмовими доказами: зокрема копіями Договору, Додаткової угоди, паспортом споживчого кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, копіями платіжних доручень, копіями договорів факторингу від 28/1118-01, 20.08.2020 № 05/0820-01 та 11.07.2025 № 11/07/25-Е, розрахунками заборгованості тощо.
Водночас ОСОБА_1 відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надала.
З огляду на принцип змагальності та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення.
При цьому суд зазначає, що заявлені до стягнення у цій справі кошти в сумі 13425,0 грн є саме нарахованими відповідно до умов Договору процентами за користування кредитом. Тобто, заявлені до стягнення в цій частині кошти не штрафними санкціями (штраф, пеня) чи нарахованими відповідачці відсотками як відповідальність за час прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які суд може зменшити відповідно до практики Верховного Суду.
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,0 грн, суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу позивач обгрунтовує копією договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01, укладеним між ТзОВ «ФК «Ейс»» та адвокатським об`єднанням «Соломко та партнери», копією акта прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 на суму 7000,0 грн, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копією довіреності, копією додаткової угоди від 01.09.2025 № 25770919138 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01.
Відповідно до частин 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33-34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вирішуючи питання про стягнення витрат позивача на правничу допомогу, суд ураховує, складність справи, яка є типовою, і участь у ній адвоката мала місце на підставі загального договору, укладеного між позивачем та АО «Соломко та партнери» про надання правничої допомоги. Тобто, у межах цього договору адвокати адвокатського об`єднання представляють інтереси фінансової установи у типових справах. Також, суд ураховує неспівмірність між ціною позову (19425,0 грн) та заявленою до стягнення сумою витрат на правничу допомогу (7000,0 грн).
Отже, оцінюючи обгрунтованість заяви позивача в контексті положень частини 4 статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000,0 грн є необгрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат. 
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи складність справи, об`єктивно наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а. с. 9).
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279-280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд
ухвалив
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» заборгованість за Кредитним договором від 21.02.2021 № 832086462 у розмірі 19425,0 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 6000,0 грн, заборгованість за процентами – 13425,0 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,0 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення складено 14 квітня 2026 року.
Учасники:
позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6/13, код ЄДРПОУ 42986956;
відповідач – ОСОБА_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
  Суддя	Микола МЕРГЕЛЬ