ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/29902/23 Головуючий у 1 інстанції – Кушнова А.О.
Суддя-доповідач – Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 у справі за адміністративним позовом Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:
Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в м. Києві звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 28.04.2023 № 0029425/0706. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року, п. 2 частини 1 ст. 13 розділу ІV, ст. 25 розділу VІ Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (зі змінами), у зв`язку із змінами п.п.69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК України, внесеними Законом України від 12 травня 2022 року №2260-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного стану”, на підставі наказу від 01.03.2023 №856-п, Головним управлінням ДПС у м. Києві з 14.03.2023 по 23.03.2023 проведено позапланову виїзну документальну перевірку Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві, код за ЄДРПОУ 40112076, з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2017 по дату завершення перевірки, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 09.11.2015 по дату завершення перевірки, іншого законодавства за відповідний період.
29.03.2023 ГУ ДПС у м. Києві складено акт №21536/Ж5/26-15-07-06-02-19/40112076 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Регіональний сервісний центр МВС в м.Києві, код за ЄДРПОУ 40112076” (далі - акт перевірки) (т. 1 а.с.14-36).
Згідно з висновками акта перевірки від 29.03.2023 за результатами проведеної перевірки встановлено порушення РСЦ МВС в м. Києві, зокрема: « 3. п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року Nє2755-УI, із змінами та доповненнями, п. 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів» від 22.04.2014 за № 462 щодо неподання та несвоєчасного подання повідомлення за формою № 20-ОПП стосовно використання об?єктів оподаткування (земельних ділянок, приміщень та транспортних засобів) (з урахуванням вимог підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI).».
Не погоджуючись з висновками акта перевірки від 29.03.2023, позивач подав свої заперечення від 12.04.2023 №31/26-17л/к (т. 1 а.с. 37-41).
Згідно з листом ГУ ДПС в м. Києві про розгляд заперечень №17351/1/26-15-07-06-02-09 від 27.04.2023, ГУ ДПС в м. Києві було змінено висновки, викладені в акті перевірки від 29.03.2023, а самі заперечення залишено без задоволення (т. 1 а.с. 42-46).
ГУ ДПС У м. Києві складено податкове повідомлення-рішення від 28.04.2023 №0029425/0706 (т. 1 а.с. 10-13).
Зазначеним податковим повідомленням-рішенням від 28.04.2023 №0029425/0706 до РСЦ МВС в м. Києві за порушення пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, пунктів 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів» від 22.04.2014 за №462, за неподання повідомлення за формою №20-ОПП стосовно використання об?єктів оподаткування (об?єктів нежитлової нерухомості та транспортних засобів) та несвоєчасне повідомлення за формою №20-0ПП стосовно використання об?єктів оподаткування (земельні ділянки) за 2017, 2018, 2019 роки, на підставі пункту 54.3 статті 54 і пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 42 840,00 грн (сорок дві тисячі вісімсот сорок грн 00 коп.).
15.05.2023 позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення №0029425/0706 від 28.04.2023 в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (т. 1 а.с. 47-51).
Рішенням ДПС України від 31.05.2023 № 6778/5/99-00-06-03-01-05 було продовжено строк розгляду скарги (т. 1 а.с. 52).
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 07.07.2023 №8313/5/99-00-06-03-01-05 податкове повідомлення-рішення №0029425/0706 від 28.04.2023 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (т. 1 а.с. 53-54).
Позивач, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомлення-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обов`язок подання повідомлення за формою №20-ОПП не передбачений нормами Податкового кодексу України, а врегульований підзаконним нормативним актом, у зв`язку з чим неподання такого повідомлення не може утворювати склад правопорушення, передбаченого пунктом 117.1 статті 117 ПК України, який встановлює відповідальність виключно за порушення порядку взяття на облік платників податків та внесення змін до облікових даних. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що податковий орган неправильно застосував норми матеріального права, оскільки ототожнив різні за правовою природою обов`язки платника податків (подання заяви про взяття на облік та подання повідомлення за формою 20-ОПП), а тому спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним і підлягає скасуванню як таке, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що РСЦ МВС у м. Києві порушив вимоги пункту 63.3 статті 63 ПК України та Порядку №1588, оскільки не подав та/або подав несвоєчасно повідомлення за формою №20-ОПП щодо значної кількості об`єктів оподаткування (34 транспортні засоби, 54 об`єкти нежитлової нерухомості та 3 земельні ділянки), хоча був зобов`язаний інформувати контролюючий орган про всі об`єкти оподаткування у встановлений строк. На думку апелянта, форма №20-ОПП є складовою системи податкового обліку та інструментом податкового контролю, а її неподання або несвоєчасне подання є порушенням обов`язку платника податків щодо внесення змін до облікових даних, у зв`язку з чим такі дії підпадають під санкцію, передбачену пунктом 117.1 статті 117 ПК України, що дає підстави для правомірного застосування до позивача штрафних санкцій за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до п.п. 16.1.3 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Пунктом 63.3 статті 63 ПК України передбачено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
При цьому, відповідно до п. 117.1 статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
У свою чергу, обов`язок подання платником податків повідомлення форми №20-ОПП Податковим кодексом України взагалі не передбачено, а регулюється наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» №1588 від 09.12.2011, зі змінами.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за статтею 117 ПК України, є порушення строків та порядку подання заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, прямо передбачених Податковим кодексом України.
Диспозиція статті 117 ПК України не передбачає відповідальності за неподання звітів чи повідомлення щодо об`єкта оподаткування.
Крім того, відповідно до п. 63.3 статті 63 ПК України на платника податків покладається обов`язок подання заяви про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку, а Порядком №1588 врегульовано питання подання платником податків повідомлення форми 20-ОПП, що є різними за змістом документами.
Отже, заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку, зазначена у п. 63.3 ст. 63 ПК України, і повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою №20-ОПП, зазначене в Порядку №1588, є різними за змістом документами, а їх подання до податкового органу регулюються різними нормативними документами.
Таким чином, стаття 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрацію) платника податків у відповідному контролюючому органу та містить вичерпний перелік порушень, які тягнуть за собою накладення штрафу.
Також слід наголосити, що стаття 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення, пов`язані лише зі взяттям на облік платника податків та своєчасною зміною облікових даних платника, і не стосується повідомлень про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі №580/814/20 та від 18 квітня 2024 року у справі 640/18630/21.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, викладений в акті перевірки висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та неправомірним, а тому підлягає скасуванню, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Підсумовуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову, а аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. 
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.