справа № 208/13956/25
провадження № 3/208/126/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Гречаної В.Г.,
при секретарі судового засідання Агеєвої В.Г.,
представника особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності - адвоката Амельченка А.С.,
законного представника
малолітнього потерпілої ОСОБА_1 , 
адвоката Гусакової О.Б.,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Баглійським РО від 28.02.2005 року, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,
за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 863489 від 09.10.2025 року,-
ВСТАНОВИВ:
28.10.2025 року в провадження Заводського районного суду міста Кам`янського з Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 863489 від 09.10.2025 року слідує, що з 24.03.2025 року з 10:00 години гр. ОСОБА_2 , без погодження з матір`ю дитини гр. ОСОБА_3 , без її згоди, забрав з місця мешкання їх спільну малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не дає з ним бачитися його матері ОСОБА_3 , обірвавши повністю соціальні зв`язки по 09.10.2025 року, чим вчинив домашнє насилля психологічного характеру за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
24.11.2025 року в судовому засіданні адвокат Амельченко А.С. зазначив, що просить розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювати за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_2 з урахуванням наданих ним до суду письмових пояснень.
Також зазначив, що свою провину в інкримінованому адміністративному правопорушенню ОСОБА_2 не визнає, оскільки ніякого домашнього насилля ані по відношенню до сина, ані по відношенню до ОСОБА_4 він не вчиняв. Повідомив суд, що між сторонами на даний момент в Південному районному суді міста Кам`янського відбувається слухання справи з приводу визначення місця проживання дитини, ініціатором якого була ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 подано зустрічний позов. Справа на даний момент не розглянута. Коли ОСОБА_2 було 09.10.2025 року запрошено на засідання Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, то ОСОБА_3 викликала працівників поліції та повідомила їм недостовірні дані, які зазначені в протоколі, що зараз розглядається судом.
Окрім того, просив суд звернути увагу на той факт, що відносно дитини ОСОБА_2 не вчиняв і не міг вчиняти ніякого домашнього насильства, натомість сама ОСОБА_3 вчиняла відносно свого сина домашнє насилля, що в свою чергу підтверджується наданими суду постановами Дніпровського апеляційного суду. Вважає, що ОСОБА_3 подаючі неправдиві заяви до правоохоронних органів, намагається помститися ОСОБА_2 і створити штучні докази з метою їх подальшого долучення до матеріалів цивільної справи про визначення місця проживання дитини. Вважає, що дана справа взагалі підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутнє посилання на те, яке саме психологічне насилля та які травми були отриманні потерпілим, які зазначені в ч.2 ст. 173-2 КУпАП та в ст. 1 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству», які є обов`язковим елементом об`єктивної сторони адміністративного правопорушення. 
Також зазначив, що після вчинення ОСОБА_3 у березня 2025 року домашнього насилля відносно сина, ОСОБА_2 разом з дитиною переїхали жити до АДРЕСА_1 . До цього вони всією сім`єю проживали в АДРЕСА_2 . При тому ОСОБА_3 знала де перебуває дитина з батьком. На разі дитина перебуває за кордоном разом в Республікі Литва з бабусею, яка є його тимчасовим опікуном, відвідує школу. Дозвіл матері при перетині кордону у зв`язку з військовим станом в країні не потрібен. Мати дитини наразі також перебуває за кордон та спілкується з дитиною, оскільки орган опіки встановив їй певні години та дні для спілкування з дитиною.
24.11.2025 року в судовому засіданні адвокат Гусакова О.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_3 зазначила, що обставини справи відбувалися взагалі не як їх зазначає адвокат Амельченко А.С.. Суду пояснила, що з 25.03.2025 року ОСОБА_2 тайно, без відома та згоди матері змінив місце проживання дитини в невідомому для матері місці. Тривалий час ОСОБА_3 не знала де перебуває її дитина, що з нею, оскільки ОСОБА_2 не повідомляв точне місце перебування дитини, або вказував адресу, за місцем якої знаходилась покинута будівля, що підтверджується актами державного виконавця, які ним були складені в ході виконання ухвали суду в рамках забезпечення позову про визначення місця проживання дитини, в якій зазначено про необхідність надання дитини для спілкування з матір`ю до вирішення питання спору по суті. Також ОСОБА_2 повідомляв, що дитина перебуває, то в Ізраілі, то в Угорщині, то в турі по Європі. Лише після проведення рядку розшукових дій, в листопаді 2025 року вдалося встановити, що дитина разом з бабусею перебуває в Литві і знаходиться там більше ніж пів року. З відповіді поліції відомо, що дитина почала в Литві відвідувати проросійську школу, засновниками якої особи з російської федерації. Окрім школи дитина ніяких гуртків та секцій не відвідує та не розвивається, на відмінну від того періоду, коли він перебував в Україні, де відвідував багато різних розвиваючих кружків та секцій і мав гарні успіхи.
Коли ОСОБА_3 дізналася, де перебуває її син, то відразу вирушила до Литви, однак органи опіки забороняли їй спілкуватися з дитиною, оскільки офіційний тимчасовий опікун дитини, яким була колишня свекруха ОСОБА_3 заперечувала проти цього. Даний факт підтверджується наданими відеозаписами. На дії органу опіки подавалися скарги. Таким чином, вбачається, що батьком дитини – ОСОБА_2 відносно своєї дитини вчиняться психологічне насилля, оскільки він примусово, всілякими способами забороняє синові спілкуватися з матір`ю, а матері з сином. На даний момент дитина перебуває в Литві. ОСОБА_3 не могла і не мала можливості спілкуватися із сином, оскільки не була обізнана про місце її перебування, яке приховувалося ОСОБА_2 . Окрім того, за вказівкою ОСОБА_2 його мати, бабуся дитини блокувала всі контакти з матір`ю. Окрім того зазначила, що такі дії ОСОБА_2 – це вид помсти ОСОБА_3 за те, що вона вийшла з-під його контролю, ініціювала розлучення, оскільки останній вчиняв відносно неї постійно психологічний тис, забороняв виходити на роботу, контролював її дії. 

06.01.2026 року в судовому засіданні законний представник потерпілого неповнолітнього ОСОБА_5 - мати ОСОБА_3 підтримала позицію свого захисника, а також суду пояснила, що з ОСОБА_2 проживала разом в шлюбі 15 років. За час сумісного шлюбі у них народився син. Весь час після народження сина вона самостійно займалася його розвитком та вихованням, а чоловік працював. З часом стосунки між нею та чоловіком погіршилися, оскільки ОСОБА_2 почав застосовувати до неї домашнє насилля. Вона вирішила виходити на роботу та подавати на розлучення, однак ОСОБА_2 почав погрожувати їй, говорив, що забере дитину і все майно і вона приповзе до нього на колінах, що в решті і зробив. 24.03.2025 року коли вони ще перебували в шлюбі і ніхто на розлучення не подавав, вона повернулася увечері додому від своєї мами, то сина з ОСОБА_2 вже не було вдома. З чого часу дитину вона не бачила, ОСОБА_2 не повідомляв де він та син, спілкуватися з сином не давав і постійно приховує його від неї. Вона зверталася до поліції, обмуцмена, консулів, суду до Національної сервісної служби з метою встановити місце перебування свого сина. Окрім того, в рамках забезпечення позову Південним районним судом міста Кам`янського винесена ухвала про необхідність надання матері дитини для спілкування, яка ОСОБА_2 ігнорується та не виконується. За невиконання рішення суду відкрито кримінальне провадження. ОСОБА_2 постійно надавав неправдиві відомості про місце перебування дитини. Лише 17.11.2025 року вдалося встановити, що дитина перебуває за кордоном в Литві, де перебуває з червня місяця з бабусею. Дитина з березня 2025 року пішла в Литві до 1-го класу, а в Україні рахується в 2-гому класі, оскільки до того, як ОСОБА_2 забрав сина, він навчався у 1-му класі і через дії ОСОБА_2 не відвідує навчання у своєму класі з березня 2025 року. Після того, як дізналася, де перебуває дитина, то відразу придбала квитки і вирушила до Литви, однак бабуся чинила всілякі перешкоди і не давала спілкуватися з дитиною. Оскільки вона була тимчасовим опікуном сина в Литві, то за законами Литви, як опікун дитини була прроти її спілкування із сином, говорячи, що дитина мене боїться та не хоче спілкуватися, я погана мати і хочу забрати сина та повезти знову до України, де небезпечно. Тобто всіляко намагалася виставити її в негативному світлі. Однак після того, як органи опіки Литви перевірили її дані, документи, було надано одну годину для спілкування із сином. Після спілкування в присутності працівників опіки було складено акт, де зазначено, дитина має з матір`ю теплі, люблячі відносини, стабільний психо-емоційний зв`язок та любить мене, не боїться. Дитина неодноразово виявляла та висловлювала бажання жити з матір`ю, однак , бабуся дитини, за вказівками ОСОБА_2 продовжувати чинити опір та не давали синові можливості спілкуватися із нею. Потім в Литві було ініційовано питання про зняття з бабусі дитини тимчасової опіки та передачу дитини його матері, за час, коли йшла вся процедура, бабуся дитини знову вивезла його в невідомому напрямку. Лише через поліцію вдалося встановити, що вона з дитиною десь у Польші. На її дзвінки бабуся не відповідає та заблокувала її в усіх месенджерах. ОСОБА_2 не повідомляє місце перебування дитини і продовжує далі примусово обмежувати спілкування дитини з його матір`ю. Тимчасвое опікунство з бабусі в Литві знято 27.11.2025 року і вона зобов`язана передати дитину їй, однак точне місце перебування її та дитини на даний момент не відомо. Справа про відібрання дитини, передача матері та встановлення місця проживання дитини судом ще не розглянута. У справі 11.12.2025 року закрито підготовче судове засідання, однак справа постійно відкладається через неявку відповідачів. Також зазначила, що в Україні дитина школу не відвідує з 24.03.2025 року, бо батько вивіз її в невідомому напрямку. Школою було ініційовано комісію з викликом батьків сина, оскільки ОСОБА_2 хотів забрати документи зі школи та перевести сина до Добропільської школи Донецької області, оскільки там навчання проводиться дистанційно. На засідання комісії ОСОБА_2 не з`явився, тому школою було вирішено, що документи батькові не можуть бути віддані, оскільки він не може одноособово вирішувати питання про переведення дитини до іншої школи. ОСОБА_2 на рішення школи подав позов, який судом першої інстанції залишено без задоволення, однак на даний момент подано апеляційну скаргу. Вона писала заяву до школи, що дитина не може відвідувати учбовий процес, оскільки місце його перебування їй не відомо. Також зазначила, що відносно викрадення дитини відкрито кримінальне провадження. Таким чином, ОСОБА_2 чинить на дитину психологічний тиск, приховуючи його від матері, не даючи спілкуватися, позбавив можливості вчитися в школі та нормально здобувати освіту. 

18.02.2026 року в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повідомили суду, що їх діти не можуть зв`язатися зі своїм другом - ОСОБА_9 , сином ОСОБА_3 , з яким вони раніше разом гуляли та дружили. ОСОБА_2 та його бабуся не дають дитині можливості спілкуватися зі своїми друзями, не беруть слухавку. 

Суд, заслухавши позицію та думку сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив докази та оцінив їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступних висновків.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Положення ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Вимогами відповідно ст.252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів.
Доказами у справі про вчинення насильства в сім`ї є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, згідно зі ст.251 КУпАП, встановлюються: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Об`єктом вказаних правопорушень є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Домашнє насильство над дітьми – це будь-які дії або бездіяльність, що завдають шкоди фізичному, психологічному, соціальному або економічному розвитку дитини та вчиняються членом сім`ї або особами, які доглядають за дитиною. Визначення наведено у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Треба розуміти, що така поведінка порушує права дитини, гарантовані Конвенцією ООН про права дитини, яка ратифінована Україною відповідно до закону.
Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було оглянуто й досліджено всі надані сторонами докази, з метою повного, усестороннього й об`єктивного розгляду справи, яка стосується безпосередньо малолітньої дитини, відносно якої, як зазначено в протоколі про адміністративне правоопрушення вчинялося домашнє насильство. 
Враховуючи вищевикладене, наявні в справі докази та пояснення сторін по справі, суд приходить до переконливого висновку про те, що в діях батька дитини – ОСОБА_2 є наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, який полягає у вчиненні відносно свого сина - ОСОБА_1 психологічного насильства, яке проявилося в забороні дитині в примусовому порядку спілкуватися з його матір`ю.
З оглянутих судом відеодоказів вбачається, що дитина проявляє бажання спілкуватися з матір`ю, однак батько дитини всіляко чинить опір, використовуючи безпорадний стан дитини, яка в силу свого віку є абсолютно незахищеною та позбавленою можливості висловити свою волю, кориться волі батька та його бабусі, яка у зв`язку з тим, що малолітня дитина була вивезена за кордон без батьків, була призначена йому тимчасовим опікуном. 
Всі посилання представника ОСОБА_2 – адвоката Амельченка А.С. з приводу того, що саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 застосовувала до дитини психологічне насильство, на підтвердження чого надані постанови Дніпровського апеляційного суду, що й стало причиною того, що ОСОБА_2 вивіз дитину за кордон, ніяким чином не спростовують наявні в матеріалах справи докази, що свідчать про протиправні дії ОСОБА_2 , які на думку суду завдають дитині психологічного страждання. 
Окрім того в матеріалах справи наявні акти державного виконавця з приводу неможливості виконання ухвали Новокадацького районного суду м. Дніпропетровська № 205/6450/25 від 28.04.2025 року та ухвали Південного районного суду міста Кам`янського № 205/6450/25 від 21.07.2025 року, якими визначення час та місце спілкування малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_3 . 
З наявних актів вбачається, що ОСОБА_2 відмовився повідомити місце перебування дитини або надати контакті дані з метою спілкування матері з дитиною, повідомивши, що ОСОБА_3 відомі всі дані про місце перебування дитини, він же не збирається нічого виконувати та надавати.
З наданої суду довідки про результати роботи з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дніпро від 05.05.2025 року вбачається, що малолітній ОСОБА_10 знаходиться у стані емоційної напруги та хронічного стресу/, спричиненого тривалим конфліктом між батьками, епізодами фізичного та психологічного насильства в сім`ї. Дитина систематично спостерігає прояви психологічного насильства з боку батька по відношенню до матері дитини, а саме - маніпулятивний вплив на формування ставлення дитини до матері, обмеження свободи пересування (закриття у машині), а також нав`язування негативних переконань. ОСОБА_9 також є свідком фізичної агресії батька щодо матері, що впливає на його емоційний стан та формування моделей взаємодії. У дитини спостерігається ознаки підвищеної тривожності, емоційної лабільності, страху за життя та здоров`я матері, а також наявність лояльності між батьками, що виражається в почуття провини, напрузі та необхідності адаптуватися до суперечливих вимоги кожного з батьків.
Також у поведінці дитини спостерігаються ознаки психологічного насильства з боку батька, а саме: формування негативного ставлення до матері через висловлювання, які дискредитують її; маніпуляції, спрямовані на обмеження контакту з матір`ю; емоційний контроль та створення ситуацій, що змушують дитину відчувати страх або безпорадність; випадки фізичного обмеження свободи (закривання дитини в автомобілі під час конфлікту).
Окрім того, як встановлено судом, дитина – ОСОБА_1 , 03.10.2018 року був також позбавлений батьком можливості отримувати та здобувати загальну освіту в навчальному закладі, а саме Дніпровська гімназія №124, до якого був зарахований з вересня 2024 року, з 24.03.2025 року не відвідує гімназію. Станом на 21.01.2026 року документи дитини до іншого закладу не передавалися. Станом на 21.01.2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гімназію не відвідує. Даний факт підтверджжуєтья довідкою № 24 від 21.01.2026 року , виданої директором Дніпровської гімназії № 124 Дніпровської міської раид ОСОБА_11 .
Таким чином, усі в сукупності докази підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 863489 від 09.10.2025 року, який за змістом відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, складений уповноваженою особою та в порядку, передбаченому чинним законодавством України, дії посадової особи, що їх складала, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності не оскаржувались;
- електронним рапортом працівника полції Кам`янського РУП ГУНП у Дніпропетровській облаті , з якого слідує, що 09.10.2025 року о 14:22 год надійшло повідомлення на 102 від ОСОБА_3 про зникнення сина, якого з 24.03.2025 року переховує чоловік та не дає бачитися з ним. Також повідомила, що на даний момент вона перебуває в органі опіки та піклування, куди й прибув її колишній чоловік. При виїзді за місцем виклику ОСОБА_3 просила працівників поліції вжити заходів з метою забезпечення можливості їй та сину бачитися, оскільки ОСОБА_2 без її зголи увіз дитину та з 24.03.2025 року не дає їм бачитися;
- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.10.2025 року, в якому зафіксовано звернення ОСОБА_3 та викладено фактичні обставини справи;
-поясненнями ОСОБА_3 , наданими нею під час складання протоколу, а також наданими нею безпосередньо в судовому засіданні, які в повній мірі підтверджують обставини, викладені в протоколі та факт того, що батько умисно приховує дитину, насильно, шляхом маніпуляцій, позбавляючи її можливості спілкуватися з матір`ю, що в свою чергу узгоджується з висновка психолога, викладеними у довідці від 05.03.2025 року;
- відеопоказами, оглянутими судом під час розгляду справи, які надані ОСОБА_3 , з яких вбачається, що динина розгублена та збентежена, що на думку суду свідчить про те, що на дитину чиниться певний тиск та маніпуляції з боку ОСОБА_2 , який навіть не перебуваючи поряд з дитиною, в телефонній розмові намагається нав`язати свою точку зору та забороняє дитині, яка в силу свого віку є незахищеною та вимушена коритися доводах батька, спілкуватися з матір`ю;
- актами державних виконавців щодо невиконання з боку ОСОБА_2 законним вимог ухвал суду та надання відомостей про місце перебування дитини, якими в рамках забезпечення позову встановлені дні та години для спілкування дитини з матір`ю.
- відповіддю відділу за захистом прав дитини Шяуляйського повіту державної служби захисту прав дитини та усиновлення при Міністерстві соціального захисту і праці, з якої вбачається, що коли мати дитини прибула до Республіки Литва, бабуся, як призначений опікун дитини заперечувала проти спілкування з дитиною, також батьком дитини було надано листа, в якому він заперечував проти подальшого спілкування сина з його матір`ю, оскільки та вчиняла відносно нього домашнє насильство, і дитина не бажає з нею спілкуватися, в чому суд також вбачає певні маніпуляцій батька відносно дитини та порушення його права на вільне спілкування з матір`ю та добровільного свого волевиявлення, що спричинює дитині психологічного стресу та переживань. Також відповідно до даної відповіді припинено опікунство бабусі над дитиною, однак дитина матері не передана, а знову вивезена до Республіки Польща.

Що стосується показів допитаних в судовому засіданні свідків, то суд не вбачає їх такими, які стосуються саме домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 стосовно свого сина, а тому не бере їх до уваги при вирішенні питання про його винуватість. 
Однак інші докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає достатніми, належними та допустимим і у своїй сукупності доводять факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Положеннями ст.280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст.33-35 КУпАП, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особистість правопорушника, яки раніше не притягалася до адміністративної відповідальності, ступінь його вини - умисні дії, майновий стан, обставини які пом`якшують та обтяжують відповідальність не встановлено, вважаю, що адміністративним стягненням, необхідним для виховання ОСОБА_2 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобіганню вчиненню нею нових правопорушень повинна бути міра відповідальності у виді штрафу в межах санкції статті, за якою вона притягується до відповідальності.
Керуючись ст.173-2, 268, 283, 284 КУпАП, суддя - 
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок
На підставі ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення правопорушнику постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
На підставі ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення буде стягнутий подвійний розмір штрафу, який становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави - судовий збір, у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст постанови виготовлено 20.03.2026 року о 15:30 годині.

Суддя   В.Г. Гречана