ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/24652/25
категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сард плюс» до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, 

установив:
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сард плюс» (далі – позивач, ТОВ «Сард плюс») звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Державної митної служби України (далі – відповідач, Київська митниця) про коригування митної вартості від 06 жовтня 2025 року №UA100320/2025/000120/2. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача про коригування митної вартості безпідставне, оскільки не доведено правомірність застосування резервного методу при визначенні митної вартості, а зазначені в рішення митниці причини не є належним доказом невірного визначення митної вартості декларантом. Заявлена позивачем митна вартість є реальною, підтвердженою належними доказами та не спростована відповідачем. Відтак, на думку позивача, у Київської митниці не було достатніх правових підстав для коригування митної вартості автомобіля. 
Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.
18 листопада 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказує, що умови контракту, на підставі якого здійснюється постачання імпортованого товару, не дозволяють перевірити встановлені сторонами взаємні права та обов`язки та інші істотні умови зовнішньоекономічної поставки. Зокрема, не надано погодження сторонами цін на товари, оскільки інвойс є документом продавця та видається та візується ним. Отже, до митного органу не надано документів, що забезпечують перевірку всіх аспектів та умов постачання товару. У митній декларації наявні відомості щодо торгівельної марки товарів WALKING CASUAL. Проте відомості щодо неї відсутні у наданому контракті та інвойсі. Також, умови контракту містять множинні положення щодо терміну розрахунків за товар, що, на переконання митного органу, перешкоджає можливості впевнитися у термінах розрахунків та їх числових значеннях за контрактом. Наголошує, що декларантом не було надано виписку з бухгалтерської документації щодо обліку активів та витрат за поставкою, а також транспортних документів на морське перевезення (BILL OF LADING) та (MASTER BILL OF LADING). Зауважує, що за умовами FOB – Ningbo (Китай) до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, не додано складові митної вартості: на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів (за наявністю), які відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватися до фактурної вартості товарів. Акцентує увагу, що у документах, поданих декларантом для підтвердження транспортних витрат, виявлено істотні розбіжності як щодо фактичного маршруту та виконавців перевезення, так і щодо природи та вартості заявлених послуг. Декларант зазначив умови поставки FOB – Ningbo (Китай), за яких відповідальність за транспортування товарів з порту відвантаження, оплату фрахту, навантажувальних та портових зборів покладається на покупця. Проте документи, які мали б підтверджувати фактичні витрати на таке перевезення, є неповними, суперечливими та не містять відомостей, передбачених Митним кодексом України та наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24 травня 2012 року № 599.
Також відповідач подав клопотання про призначення справи до розгляду у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, ухвалою суду від 18 листопада 2025 року в задоволенні якого було відмовлено.
19 листопада 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зауважує, що митним органом не зазначено, яким чином відсутність відомостей про торгівельну марку впливає на митну вартість товару. Наголошує, що під час проведення консультування митний орган не зазначав, які саме документи необхідні для належного визначенні ціни товару. Тільки вже в оскаржуваному рішенні постає питання про надання виписки з бухгалтерської документації щодо обліку активів та витрат за поставкою. Акцентує увагу, що експедиторами, з якими у позивача були укладені договори про надання транспортно-експедиційних послуг, для їх виконання залучалися субпідрядні організації, а тому позивач позбавлений можливості надавати документи, оформлені останніми. Покликаючись на правову позицію Верховного Суду, робить висновок, що коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України є необґрунтованим. Оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, на переконання позивача, не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини 2статті 55 Митного кодексу України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування.
26 листопада 2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зауважує, що твердження позивача про нібито «необґрунтованість» вимоги про подання додаткових документів є помилковими, оскільки запит був надісланий у повній відповідності до статті 53 Митного кодексу України, а встановлені розбіжності у документах декларанта об`єктивно вимагали їх витребування. Відповідно до Порядку заповнення митної декларації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30 травня 2012 року, у графі 31 митної декларації зазначаються дані, що дозволяють однозначно ідентифікувати товар, зокрема торговельне найменування, маркування та інші характеристики. Отже, заявлена в декларації торгова марка повинна бути підтверджена первинними документами, поданими декларантом разом з такою декларацією. У розглядуваному випадку у контракті та інвойсі відсутні будь-які відомості щодо торгової марки WALKING CASUAL, тоді як у митній декларації позивач декларує саме товар із зазначеною торговою маркою. Така невідповідність унеможливлює достовірну ідентифікацію товару, що є ключовою умовою застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (статті 58 Митного кодексу України). Наголошує, що у поданих позивачем документах наявні розбіжності: у транспортних документах зазначені одні суб`єкти, у довідках або інших документах — інші, при цьому відсутні первинні документи, що підтверджують фактичне залучення цих третіх осіб до перевезення оцінюваного товару. Така невідповідність унеможливлює перевірку достовірності числових значень транспортних витрат, що прямо передбачено частинами 3 і 6 статті 54 Митного кодексу України як підстава для виникнення сумнівів.
За результатами вивчення наявних у матеріалах справи документів, суд дійшов висновку про необхідність призначення справи до розгляду у судовому засіданні, у зв`язку з чим 16 січня 2026 року постановив відповідну ухвалу, якою також продовжив строки розгляду справи. Крім того, у зазначеній ухвалі суд запропонував Київській митниці надати суду письмові пояснення щодо того, про які документи та яких суб`єктів іде мова у запереченнях на відповідь на відзив від 21 листопада 2025 року в 5 абзаці сторінки 6, а саме: «У поданих позивачем документах наявні розбіжності: у транспортних документах зазначені одні суб`єкти, у довідках або інших документах — інші, при цьому відсутні первинні документи, що підтверджують фактичне залучення цих третіх осіб до перевезення оцінюваного товару.» та ТОВ «Сард плюс» надати суду на підтвердження викладених у позові аргументів належним чином засвідчену копію рахунка-фактури №НТ25060033 від 03 червня 2025 року, на який міститься покликання у відповіді на відзив та додаткових поясненнях, що подані до суду.
21 січня 2026 року позивач надав суду копію рахунка-фактури №НТ25060033 від 03 червня 2025 року, а 27 січня 2026 року – відповідач додаткові пояснення, доводи яких є суголосними з тими, що наведені у запереченнях на відповідь на відзив та не містять запитуваної судом інформації.
У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. 
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність надання представнику позивача часу для подання суду письмових пояснень з приводу терміну розрахунків за імпортований товар, визначеного у контракті, а представнику відповідача – для подання заперечень на такі, у разі їх наявності.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотань учасників справи 27 січня 2026 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до протоколу судового засідання.
03 лютого 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, до яких долучено додаткову угоду №1 від 19 серпня 2025 року, за якою сторони дійшли згоди доповнити пункт 2 контакту підпунктом у такій редакції: «Повний розрахунок за Товар здійснюється Покупцем у строк, що не перевищує 270 (двісті сімдесят) календарних днів з дати його відвантаження Покупцю.». Наведене, на переконання позивача, підтверджує, що під час декларування товару 02 жовтня 2025 року ТОВ «Сард плюс» не мало банківського платіжного документу, що стосується оцінюваного товару. Покликаючись на позицію Верховного Суду, стверджує, що умови оплати ціни товару не стосуються вартості такого і не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості на підставі контракту.
05 лютого 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зауважує, що додаткова угода №1 до митного оформлення надана не була, при тому, що на момент подання митної декларації та проведення консультації така вже була підписана сторонами. Наведене, на переконання відповідача, може свідчити про її оформлення вже під час розгляду справи судом.
11 лютого 2026 року судом постановлена ухвалу, в якій суд запропонував ТОВ «Сард плюс» протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання цієї ухвали, подати суду додаткові пояснення з приводу того, чому до митного оформлення імпортованих товарів не були подані додаткова угода №1 від 19 серпня 2025 року та Договір-заявка №2025004 від 01 червня 2025 року, укладена між Замовником – ТОВ «Сард плюс» та Експедитором – Ningbo Luxinyang Supply Chain Management Co., Ltd. Також визначив Київській митниці час для подання своїх заперечень на подані ТОВ «Сард плюс» пояснення, у разі їх наявності, тривалістю 5 (п`ять) календарних днів з моменту надходження таких додаткових пояснень та попередив ТОВ «Сард плюс», що після визначеного строку, суд розгляне справу за наявними у ній матеріалами.
Позивач пропозицією суду не скористався.
27 лютого 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких зазначає, що невиконання ухвали суду від 11 лютого 2026 року позивачем, на переконання відповідача, свідчить про відсутність належних та обґрунтованих пояснень щодо причин неподання спірних документів під час митного оформлення. Наголошує, що неподання документа, який змінює умови розрахунків, об`єктивно унеможливлювало повну та всебічну перевірку заявленої митної вартості під час митного оформлення. Додатково зауважує, що приписи додаткової угоди №1 від 19 серпня 2025 року щодо проведення повного розрахунку за товар у межах 270 календарних днів з дати його відвантаження протирічать вимогам постанови Національного банку України №18 від 24 лютого 2022 року, пунктом 14-2 якої встановлено граничний строк розрахунків за операціями з імпорту товарів – 180 календарних днів.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що 02 жовтня 2025 року до відділу митного оформлення №1 митного поста «Столичний» Київської митниці подано митну декларацію № 25UA100320037563U3, відповідно до якої отримувачем товару являється ТОВ «Сард Плюс», товари «взуття кросівки», країна виробництва – CN, виробник – JIANGMEN HUAYU IMPORT& EXPORT CO LTD.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації надано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) б/н від 01 червня 2025 року;
рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) К-20250601 від 01 червня 2025 року;
автотранспортна накладна (Road consignment note) 10031166 від 26 вересня 2025 року;
декларація про походження товару (Declaration of origin) K-20250601 від 01 червня 2025 року;
рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №408 від 30 вересня 2025 року;
рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №HT25060033 від 03 червня 2025 року;
довідка про транспорті витрати №206/09 від 30 вересня 2025 року;
прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 01 червня 2025 року;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №2025/0505 від 05 травня 2025 року;
договір (контракт) про перевезення №0808-8 від 08 серпня 2025 року;
перепустка ПР-137367 від 02 жовтня 2025 року;
копія митної декларації країни відправлення №310120250000095874 від 03 червня 2025 року.
02 жовтня 2025 року митним органом проведений огляд товару, за результатами якого складений відповідний акт.
Під час проведення консультації митний орган 06 жовтня 2025 року о 14:53:14 годин запропонував імпортеру надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме:
банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару відповідно до Постанови №216;
транспорті (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (передбачені наказом МФУ від 24 травня 2012 року №599 та Законом України від 01 липня 2004 року №1955-ІV);
якщо здійснювалося страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
виписку з бухгалтерської документації;
копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, відповідно до статті 254 Митного кодексу України;
висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировину (бажано ДП «Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза) з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митних кордон України, затверджених наказом ДПМ України від 01 липня 2021 року №476.
На пропозицію митного органу надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, декларант листом від 06 жовтня 2025 року № 06/10 повідомив, що так звані розбіжності вказані в повідомленні митного органу є суто формальними та не впливають на числові значення складових митної вартості задекларованого товару. Документи, що підтверджують митну вартість оцінюваного товару були надані декларантом в повному обсязі, наявному у декларанта. Інші документи подаватися не будуть. 
06 жовтня 2025 року о 16:07:23 год. митний орган повідомив декларанта, що заявлена ним митна вартість товарів не може бути визначена з таких причин: у наданих документах відсутні відомості, що підтверджують повноту врахування числових значень складових митної вартості, пов`язаного з транспортуванням на митну територію України, та ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар. Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, стосовно складової митної вартості на транспортування товарів до митного кордону України. З метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог частини 2, 3 статті 53 Митного кодексу України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні. Однак у строк, встановлений частиною 3 статті 53, пункті 2 частини 2 статті 255 Митного кодексу України, декларант повідомив, що інші документи подаватися не будуть. Отже, декларантом не виконано у повному обсязі вимогу митного органу щодо надання документів та не усунуто усі наявні розбіжності. Декларант не скористався правом та можливістю спростувати сумніви щодо заявленого рівня митної вартості та довести й підтвердити заявлену ним митну вартість товару. Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключено за наявності обґрунтованих підстав уважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митру вартість товарів, у разі неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 – 4 статті 53 Митного кодексу України або відсутності у цих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У зв`язку із зазначеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України. Жодних вимог у порядку частини 6 статті 55 Митного кодексу України від декларанта не надходило.
За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б – за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 Митного кодексу України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за митною ціною договору, а саме відсутнє одночасне співпадіння таких умов як: фізичні характеристики, якість та репутація на ринку, країна виробництва, виробник, наявність торговельної марки. При цьому декларантом під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г – на основі віднімання та додавання вартості – не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. За умовами статей 62, 63 Митного кодексу України така інформація надається декларантом. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення за декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей у цьому випадку не можуть бути застосовані. Враховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини 8 статті 57 та частини 1 статті 55 Митного кодексу України, можливо застосувати другорядний метод 2ґ – резервний, відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способу, який не суперечить законам України, і є сумісним з відповідними принципами і положеннями ГАТТ, який щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівнях митної вартості. Зазначив, що при визначенні митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України допускається гнучкість при застосуванні методів, зазначених у статтях 58 – 63 Митного кодексу України. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Таким чином між митним органом та декларантом проведені консультації з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу. У відповідності до Методичних рекомендацій проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів, з рівнем митної вартості товарів схожих за списком, відповідними умовами поставки (FOB). Коригування на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів не здійснювалося у зв`язку з не застосуванням другорядних методів визначення митної вартості 2а та 2б – за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 Митного кодексу України. 
За результатами опрацювання документів прийнято рішення про коригування митної вартості від 06 жовтня 2025 року №UA100320/2025/000120/2 з обґрунтуванням причин коригування митної вартості (гр.33). 
У рішенні зазначено причини неможливості застосування методів 2а і 2б, а саме у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методів 2в і 2г – в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.
Митну вартість товару визнано за резервним методом, із урахуванням обмежень, передбачених частини 3 статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД від 29 липня 2025 року №UА100060/2025/522551 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Товар випущено у вільний обіг 06 жовтня 2025 року на підставі митної декларації № 25UA100320038015U6 із забезпеченням сплати митних платежів у порядку, передбаченому частиною 7 статті 55 Митного кодексу України – 1560581,51 грн.
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вище вказаними рішенням та карткою відмовою, ТОВ «Сард плюс» звернулося з цим позовом до суду.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Частиною 1 статті 246 Митного кодексу України у редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі – МК України) встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування – з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
У частині 6 цієї правової норми зазначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, – центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пункту 341 частини 1 статті 4 МК України митні органи – центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.
У частині 5 цієї правової норми надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно частини 2 названої правової норми документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок – фактура (інвойс), або рахунок – проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини 3 цієї правової норми у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Суд зазначає, що Київською митницею в якості підстави для надання позивачем додаткових документів у повідомленні зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, а документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема зауважує, що при митному оформлені встановлено:
1) умови контракту не дозволяють перевірити встановлені сторонами, взаємні права та обов`язки та інші істотні умови зовнішньоекономічної поставки: не надано погодження сторонами цін на товари, оскільки інвойс є документом продавця та видається та візується ним; за митною декларацією наявні відомості щодо торгівельної марки товарів WALKING CASUAL, проте відомості щодо неї відсутні у наданому Контракті та Інвойсі; положення контракту містять множинні положення щодо терміну розрахунків за товар, отже, впевнитися у термінах розрахунків та їх числових значень за контрактом неможливо;
2) постачання імпортованого товару здійснюється на умовах FOB – Ningbo (Китай), однак транспортних документів на морське перевезення (BILL OF LADING) та (MASTER BILL OF LADING) до митного органу не надано, що позбавило митний орган можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за маршрутом Ningbo (Китай) – порт прибуття Hamburg;
3) у CMR від 26 вересня 2025 року № 10031166 графи 16,17,23 містять інформацію про перевізника (-ів) ТОВ «АТП Ворона», а до наданого рахунок-фактуру від 03 червня 2025 року № HT25060033 від перевізника Ningbo Luxinyang Supply Chain Management Co., Ltd про надання транспортно-експедиційних послуг за маршрутом FOB – Ningbo (Китай) до порту прибуття Hamburg, договору про надання транспортних послуг, укладеного між Ningbo Luxinyang Supply Chain Management Co., Ltd (перевізник) та ТОВ «Сард плюс» (замовник) не надано.
З огляду на зазначене у митного органу виникли сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару.
З метою усунення таких сумнівів позивачу було запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме:
банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару відповідно до Постанови №216;
транспорті (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (передбачені наказом МФУ від 24 травня 2012 року №599 та Законом України від 01 липня 2004 року №1955-ІV);
якщо здійснювалося страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
виписку з бухгалтерської документації;
копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову, відповідно до статті 254 Митного кодексу України;
висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировину (бажано ДП «Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза) з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митних кордон України, затверджених наказом ДПМ України від 01 липня 2021 року №476.
Декларант листом від 06 жовтня 2025 року № 06/10 повідомив, що так звані розбіжності вказані в повідомленні митного органу є суто формальними та не впливають на числові значення складових митної вартості задекларованого товару. Документи, що підтверджують митну вартість оцінюваного товару були надані декларантом в повному обсязі, наявному у декларанта. Інші документи подаватися не будуть.
Наведене обумовило прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості, в якому зазначені доводи, що були викладені вище.
Надаючи оцінку твердженням митного органу, суд зауважує на таке.
Між позивачем, як покупцем та JIANGMEN HUAYU IMPORT& EXPORT CO LTD, як продавцем, 05 травня 2025 року підписаний Контракт №2025/0505 (далі – Контракт), який викладений одночасно англійською та українською мовами.
Відповідно до умов названого Контракту продавець зобов`язується продати та відвантажити, а покупець – купити та сплатити на умовах, визначених цим контрактом, взуття, частини взуття, матеріали, обладнання, пристосування для виробництва взуття в кількості та за цінами, визначеними в рахунках-фактурах чи додаткових угодах (специфікаціях) до цього контракту, що є невід`ємними частинами цього контракту (розділ 1).
Тим часом названий розділ, викладений англійською мовою, містить інформацію про «invoices».
На підтвердження вартості імпортованого товару декларант надав митному органу commercial invoice K-20250601, який розцінений останнім саме як інвойс.
Суд зауважує, що commercial invoice – це основний міжнародний документ, що підтверджує продаж товарів або послуг між продавцем і покупцем. Він використовується для митного оформлення, визначення митної вартості, розрахунку податків (ПДВ) та як рахунок на оплату. 
Згідно приписів пункту 3 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема рахунок-фактура (інвойс).
З огляду на викладене, суд уважає безпідставним твердження відповідача про те, що інвойс не можу підтверджувати вартість імпортованого товару, оскільки такий визнається приписами МК України, а наданий позивачем документ є саме комерційним інвойсом, а не просто інвойсом.
Застереження митного органу про відсутність інформації про торгівельну марку товарів WALKING CASUAL у Контракті та інвойсі, яка зазначена декларантом у митній декларації, суд до уваги не приймає.
Слід зауважити, що WALKING CASUAL не являється окремо зареєстрованою торгівельною маркою, оскільки зазначені слова описують товар. WALKING з логотипом на ринку взуття фігурує як напис у певному шрифтовому виконанні або з додатковим символом, що дозволяє відрізнити її від просто назви стилю ходьби. За даними торговельних онлайн-платформ в Україні:
Walking фігурує в реєстрах брендів багатьох магазинів (наприклад, Optomarket та ParaObuvi);
Casual часто позначає лінійку комфортного взуття у світових брендів (наприклад, New Balance Casual) або окремий бренд, як-от у мережі Egle. 
Підсумовуючи викладене, вказівка у митній декларації WALKING CASUAL при описі товару, на переконання суду, слугувало ідентифікації категорії товару та не є позначкою торгової марки.
Щодо неможливості визначення термінів розрахунків з наданих імпортом документів, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до інформації, наведеній у commercial invoice K-20250601 від 01 червня 2025 року, оплата за товар мала бути проведена протягом 90 днів з моменту доставки. Поставка здійснюється на умовах FOB (Ningbo, China).
Згідно з положеннями Інкотермс термін FOB (Free On Board (... named port of shipment) Франко борт (... назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.
Як зазначив позивач у додаткових поясненнях від 30 січня 2026 року, які надійшли до суду 03 лютого 2026 року, 09 червня 2025 року продавцем було виконано умови Контракту та відвантажено товар на морське судно для подальшого транспортування до порту Hamburg.
Отже оплата за товар мала бути проведена не пізніше 08 вересня 2025 року – останній день 90-денного терміну, а тому станом на момент подання митної декларації документи, що підтверджували проведення оплати за придбаний товар мали бути подані митному органу.
Уточнюючи інформацію про строк проведення розрахунків позивачем надав суду Додаткову угоду №1 від 19 серпня 2025 року, яка передбачала внесення змін до Контракту шляхом доповнення пункту 2 підпунктом 2.3.1 у такій редакції: «Повний розрахунок за Товар здійснюється Покупцем у строк, що не перевищує 270 (двісті сімдесят) календарних днів з дати його відвантаження Покупцю».
Однак, зазначена угода ані під час митного оформлення товару, ані до позовної заяви додана не була. Правом на подання пояснень з цього приводу, наданим ухвалою суду від 11 лютого 2026 року, позивач не скористався.
Відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статі 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Приписами частини 1 статті 368 МК України також закріплено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.
Отже, у митного органу станом на 06 жовтня 2025 року були підстави вважати, що розрахунок за оцінюваний товар між сторонами відбувся. Разом з тим, декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено частиною 2 статті 53 та частиною 1 статті 268 МК України.
Твердження позивача про те, що митний орган не пропонував під час проведення консультації надати, зокрема, виписку з бухгалтерської документації для підтвердження заявленої митної вартості спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема printscrin екрана з бази митного органу, на якому міститься текст повідомлення митного органу про необхідність надання додаткових документів, серед переліку яких зазначена виписка з бухгалтерської документації.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що у митного органу були об`єктивні підстави сумніватися у розмірі вартості товару, який враховував декларант під час визначення митної вартості такого.
Додатково суд акцентує увагу, що під час розгляду справи позивач також не надав доказів, які б підтверджували проведення оплати продавцю за імпортований товар у розмірі, визначеному у commercial invoice K-20250601 від 01 червня 2025 року, в строки, визначені у додатковій угоді №1 від 19 серпня 2025 року, які на момент розгляду справи судом також сплинули.
Наведене, на переконання суду, ставить під сумнів договірну вартість товару, враховану під час визначенні його митної вартості у митній декларації № 25UA100320037563U3.
Надаючи правову оцінку твердженнями митного органу про ненадання позивач документів, що підтверджують витрати на транспортування імпортованого товару, суд зауважує на таке.
Згідно з частиною 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Так, розділом III «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою» Правил № 599, у підрозділі «Додатковий аркуш А до основного аркуша ДМВ», «графа 20» вказано, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Як було зазначено вище, поставка товару згідно commercial invoice K-20250601 від 01 червня 2025 року здійснювалася на умовах FOB (Ningbo, China).
Таким чином витрати з моменту перетину товаром борта судна на його транспортування покладаються на покупця.
На підтвердження таких, зокрема за проміжок шляху до міста Гамбург, позивачем до митного оформлення надано Freight Confirmation Form №НТ25060033 від 03 червня 2025 року, складену Ningbo Luxinyang Supply Chain Management Co., Ltd.
Зазначений документ містить інформацію, зокрема, про місце відправки та доставки, кількість пакунків, вагу, номер контейнера, назву гонорару, ціну та строк оплати.
Так у розділі «назва гонорару» зазначено «океанський вантаж». Інформації про надання Ningbo Luxinyang Supply Chain Management Co., Ltd саме транспортно-експедиційних послуг позивачу названий документ не містить.
Обґрунтовуючи заявлений розмір витрат на транспортування товару до м. Гамбург ТОВ «Сард плюс» у позовній заяві зазначає, що пунктом 15 Договору-заявки №2025004, укладеного між позивачем та Ningbo Luxinyang Supply Chain Management Co., Ltd 01 червня 2025 року, визначено, що розвантаження/перевантаження товару здійснюється експедитором при отриманні iCargo Internationale Logistik und Handels GmbH.
Перш за все суд наголошує, що зазначений Договір-заява №2025004 від 01 червня 2025 року декларантом до митного оформлення наданий не був.
Окрім цього, пункт 15 названого договору містить інформацію про вантажоодержувача.
Згідно пункту 23.1 експедитор організовує експедирування вантажу в порту Hamburg, забезпечує перевантаження товару в транспортний засіб, оформлення документів.
Відповідно до пункту 23.2 вартість послуг, передбачених пунктом 23.1 включені у вартість зазначену у пункті 20 та додаткового підтвердження не потребує.
Тим часом, пункт 20 містить інформацію про реквізити сторін, а ціна експедирування зазначена у пункті 16 договору.
Надаючи правову оцінку названому документу, суд погоджується з твердженням позивача про те, що послуги експедитора включали витрати на навантаження/розвантаження товару. Однак, на момент проведення митного оформлення товару декларант не надав митному органу Договору-заявки №2025004 від 01 червня 2025 року, а тому у останнього не було підстав уважати підтвердженими витрати на транспортування в частині розвантаження товару, який прибув до місту Гамбург та його навантаження на автомобільний транспортний засіб для продовження його транспортування. 
Як зазначено вище, положеннями частини 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, згідно переліку, передбаченого цією частиною.
Суд зауважує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності визначення митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товарів.
Статтею 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, передбачено, що ніщо не повинно тлумачитися так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митної оцінки.
Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 826/12901/17 зазначив, що відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.
Верховним Судом вже також сформована стала та послідовна судова практика, висновки якої, якщо їх систематизувати, зводяться до того, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною 2 статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Ураховуючи викладене, суд акцентує увагу, що витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки інформації щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та, що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріпленим правом митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню. 
Як установлено судом, для підтвердження правильності визначення митної вартості товару імпортеру запропоновано надати, зокрема, виписку з бухгалтерської документації (в тому числі для підтвердження фактично понесених витрат на транспортування товарів). Наведене, на переконання суду, свідчить про виконання відповідачем покладеного на нього обов`язку про витребування документів для спростування сумнівів.
Слід наголосити, що під час митного оформлення, декларант не надав документи, що підтверджують проведення оплати товару, а також додаткову угоду №1, яка змінювала умови оплати. Також декларантом не було надано договір-заяву №2025004 на транспорте експедирування, яка б підтверджували послуги, що надаються експедитором та включені у визначену сторонами договору вартість.
Наведене, на переконання суду, дає підстави для висновку, що позивач не надав жодних витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.
Отже, зазначені недоліки у документах, викликали потребу відповідача у витребуванні додаткових документів, а вже їх ненадання стало підставою/для коригування митної вартості.
Таким чином, посадові особи Київської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.
Зважаючи на наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач мав об`єктивні сумніви щодо достовірності наданої декларантом інформації, оскільки документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, містили недоліки та не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товару, а саме витрат на його транспортування та розвантаження і навантаження у порту, у зв`язку із чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості, а позивач такі недоліки не усунув та не підтвердив задекларовану ним митну вартість.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 серпня 2022 року у справі №40/10401/19 та від 02 травня 2024 року у справі №520/22458/23, а також Восьмого апеляційного адміністративного суду у постановах від 26 березня 2024 року у справі № 140/21563/23 та від 15 січня 2024 року у справі №140/2368/23 та Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі №640/21794/20.
Відповідно до положень статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 4 цієї правової норми встановлено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Положеннями статті 59 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник (частиною другою статтею 59 Митного кодексу України).
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що в оскаржуваному рішенні відповідачем обґрунтовано зазначено про причини неможливості застосування до спірних правовідносин другорядних методів визначення митної вартості товарів, а саме: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість), що не заперечувалось позивачем під час судового розгляду справи.
У зв`язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів (причини незастосування вказано в рішенні про коригування митної вартості) при здійсненні митної оцінки товару, задекларованого позивачем, відповідачем обґрунтовано застосовано резервний метод.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару та картку відмови у прийнятті митної декларації.
У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Сард плюс» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

06.03.26