СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Харків Справа № 905/1166/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ФОП Косенкової Л.М. (вх.№ 150Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25 (повне рішення складено 09.01.2026 суддею Лободою Т.О. у приміщенні господарського суду Донецької області)
за позовом Товариства з обмежено відповідальністю "Краматорськтеплоенерго", м. Краматорськ Донецької області, код 34657789
до Фізичної особи-підприємця Косенкової Людмили Миколаївни, м. Краматорськ Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення 37 909,32 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмежено відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Косенкової Людмили Миколаївни про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за адресою: м. Краматорськ, вул. Леонтовича, 14, за період з листопада 2024 року по березень 2025 року в сумі 35 792,54 грн, заборгованості з плати за абонентське обслуговування в сумі 306,80 грн, інфляційних нарахувань в сумі 1 190,52 грн та 3% річних в сумі 619,46 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в частині оплати вартості поставленої позивачем теплової енергії та плати за абонентське обслуговування.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ФОП Косенкової Людмили Миколаївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Краматорськтеплоенерго" (84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 8-Д, код 34657789) заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуг постачання теплової енергії від 06.11.2021 за спожиту теплову енергію в листопаді 2024 року - березні 2025 року в сумі 35 792,54 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року в сумі 306,80 грн, 3 % річних в сумі 619,46 грн, інфляційні втрати в сумі 1 190,52 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.

ФОП Косенкова Л.М. із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судові витрати просила покласти на позивача.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено апелянта про розгляд справи.
Крім того, апелянт заперечує проти стягнення з нього заборгованості за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що послуги з теплопостачання позивачем були надані неналежної якості, оскільки у період нарахування спірної заборгованості (листопад 2024 - березень 2025) на території Донецької області, зокрема у м. Краматорську відбувалися масовані обстріли енергетичної інфраструктури, що призводило до тривалих екстрених відключень електроенергії (блекаутів), зокрема 17.11.2024, у грудні 2024 та січні 2025року. Як зазначав апелянт, часта відсутність електропостачання призводила до зупинки роботи теплопунктів та неможливості, отримання якісної послуги з теплопостачання. Також апелянт заперечував проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат посилаючись на положення абз. 3 п. 1 Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Косенкової Л.М. (вх.№ 150Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25.
Розгляд апеляційної скарги ФОП Косенкової Л.М. (вх.№ 150Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянту.
Витребувано з господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/1166/25. 
Копія ухвали вручена учасникам справи у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.

16.02.2026 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ФОП Косенкової Л.М. залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 року залишити без змін, судові витрати просив покласти на скаржника.

17.02.2026 на адресу суду з господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 905/1166/25.
24.02.2026 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому він просить долучити до матеріалів справи акт обстеження внутрішньодомової системи опалення від 04.02.2026.
24.02.2026 від позивача надійшли заперечення на клопотання, в яких він просить відмовити у долученні акта обстеження від 04.02.2026.
Розглянувши клопотання апелянта про долучення нового доказу колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч. 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.
Апелянт у клопотання про долучення нового доказу зазначає, що після подання апеляційної скарги, а саме 04.02.2026, за заявою апелянта було проведено обстеження внутрішньодомової системи опалення, представниками ТОВ «Краматорсктеплоенерго», приміщення розташованого за адресою: м. Краматорськ, вул. В. Стуса, 29. За результатами проведеного обстеження, та замірі температурного режиму встановлено, що температура у приміщенні, становить: Зал№1 (1,7 градусів, температура на батареї від 1,3 до 20 градусів); Приймальня (2,3 градуса, температура на батареї у середньому 12 градусів); Зал №2 (4 градуса, батарея 12, 5 градусів); Зал №3 (5 градусів, батарея 27 градусів). 

Між тим, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, 129 Конституції України, статей 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 статті 13 ГПК України).
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №913/479/18.
Колегія суддів акцентує, що така обставина, як відсутність існування доказу на момент прийняття рішення суду першої інстанції (09.01.2026) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, акт складено 04.02.2026, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 922/2187/20.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання апелянта про долучення нового доказу у справі.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як свідчать матеріали справи, 01.10.2015 між Фізичною особою-підприємцем Косенковою Людмилою Миколаївною (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (виконавець) укладено Договір №1500 постачання теплової енергії в гарячій воді для опалення та надання послуги з централізованого постачання гарячої води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язувався своєчасно постачати споживачеві відповідної якості теплову енергію в гарячій воді для опалення приміщення/приміщень та надавати послугу з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати нарахування за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 8.1 вказаного договору такий є безстроковим і набирає чинності з дня його підписання сторонами. В Додатку №1 до вказаного договору сторони погодили, зокрема, перелік приміщень споживача : офіс за адресою: м. Краматорськ, вул Соціалістична, 28, загальною площею 231 куб.м, об`ємом 65,9 кв.м, а також точку розподілу теплової енергії : перший фланець першої засувки елеваторного вузлу будівлі Марата, 14 (Соціалістична, 29).
Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що одним із основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

01.05.2019 введено в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори для споживачів (індивідуальних і колективних) та постачальників. Вказана постанова регулює відносини, які виникають при постачанні тепла, включаючи якість, обсяги та оплату, а також передбачає норми для розрахунків з власниками будинків, визначаючи порядок нарахування за тепло та загальнобудинкові потреби.
08 вересня 2021 року постановою Кабінету Міністрів України №1022, яка набрала чинності 01 жовтня 2021 року, внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", якими Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою № 830, викладені в новій редакції, а також викладено в новій редакції Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений постановою № 830.
Відповідно до п. 1 Типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - договір) цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця (п. 2 договору).
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
06.10.2021 текст публічного Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, оприлюднено офіційному веб-сайті ТОВ "Краматорськтеплоенерго" ://kramtec.com.ua.
До матеріалів справи додано Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, текст якого розміщено на офіційному веб-сайті позивача.
Пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Такі ж умови закріплені в п. 4 типового договору.
Як зазначає позивач, в силу змін в законодавстві 06.11.2021 між Фізичною особою-підприємцем Косенковою Людмилою Миколаївною (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (виконавець) укладено типовий індивідуальний договір про надання послуг постачання теплової енергії (далі - договір), відповідачка приєдналася до умов публічного договору шляхом фактичного споживання послуги.
Відповідно до п. 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Згідно з п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця (п. 17 договору).
Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" здійснює виконавець (п. 22 договору).
За умовами п. 30 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця http://kramtec.com.ua/.
Відповідно до п. 31 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця http://kramtec.com.ua/. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Згідно з п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Пунктом 33 договору передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору).
За умовами п. 41 договору споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 51 та п. 52 договору).
Розпорядженням начальника Краматорської міської військової адміністрації №1093 від 11.10.2024 "Про початок опалювального періоду 2024-2025 років" рекомендовано, зокрема, ТОВ "Краматорськтеплоенерго" почати опалювальний період 2024-2025 років з 01 листопада 2024 року.
Розпорядженням начальника Краматорської міської військової адміністрації №303-р від 24.03.2025 "Про закінчення опалювального періоду 2024-2025 років" рекомендовано, зокрема, ТОВ "Краматорськтеплоенерго" закінчити опалювальний період 2024-2025 років з 27 березня 2025 року.
До матеріалів справи позивач також додав розпорядження начальника Краматорської міської військової адміністрації №1022-р від 25.09.2024, яким встановлено тарифи для споживачів ТОВ "Краматорськтеплоенерго", з урахуванням тарифів на виробництво теплової енергії, установлених постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2729 (зі змінами), зокрема, тариф на послугу з постачання теплової енергії для потреб інших споживачів (не населення та не бюджетні організації) у розмірі 5 865,94 грн/Гкал (з ПДВ).
На виконання умов договору позивач здійснював постачання теплової енергії відповідачу в опалювальний період з листопада 2024 року по березень 2025 року, а також нараховував абонплату за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року, на підтвердження чого до позовної заяви додав Акти-рахунки за типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії :
- за листопад 2024 на суму 1 345,88 грн (послуга з постачання теплової енергії) та на суму 30,68 грн (абонплата);
- за грудень 2024 на суму 8 538,16 грн (послуга з постачання теплової енергії) та на суму 30,68 грн (абонплата); 
- за січень 2025 на суму 8 243,39 грн (послуга з постачання теплової енергії) та на суму 30,48 грн (абонплата);
- за лютий 2025 на суму 10 474,28 грн (послуга з постачання теплової енергії) та на суму 30,68 грн (абонплата);
- за березень 2025 на суму 7 190,83 грн (послуга з постачання теплової енергії) та на суму 30,68 грн (абонплата);
- за квітень 2025 на суму 30,68 грн (абонплата);
- за травень 2025 на суму 30,68 грн (абонплата);
- за червень 2025 на суму 30,68 грн (абонплата);
- за липень 2025 на суму 30,68 грн (абонплата);
- за серпень 2025 на суму 30,68 грн (абонплата);
Вказані акти підписані лише позивачем. Вказані акти-рахунки позивач направив відповідачу, на підтвердження чого позивач надав до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист, що містить штамп АТ "Укрпошта", та фіскальний чек про відправлення поштової кореспонденції від 11.09.2025.
Як стверджує позивач, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором та не оплатив спожиту теплову енергію, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 36 099,34 грн, з якої 35 792,54 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2024 року по березень 2025 року та 306,80 грн - заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року.
Несплата відповідачем боргу стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 36 099,34 грн та нарахованих на неї сум 3% річних та інфляційних втрат, та 306,80 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування.
Місцевий господарський суд, задовольняючи позов виходив з того, що відповідачу було надано послуги з постачання теплової енергії відповідно до умов типового індивідуального договору, рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії та плати за абонентське обслуговування надсилалися відповідачу, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також докази, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за плату за абонентське обслуговування за листопад 2024 року - серпень 2025 року.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на нижче викладене.
Предметом спору є стягнення вартості наданих послуг з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за Типовим індивідуальним договором.
З матеріалів справи вбачається, що в опалювальний період з листопада 2024 року - березень 2025 року між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з постачання теплової енергії на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017, що не заперечується сторонами.
Разом з цим, господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підтвердження позивачем обґрунтованості вартості наданих ним відповідачу послуг, з огляду наступне.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 19.11.2025 Косенкова Людмила Миколаївна є власником нежитлового приміщення за адресою : АДРЕСА_3.
До матеріалів справи також додана схема - скріншот карти, з якої вбачається, що в м. Краматорськ на перехресті вулиці Василя Стуса (Соціалістична) та вулиці Миколи Леонтовича (Марата) знаходиться будівля з номером 29/14, одна частина якої розташована по вул. Василя Стуса, а інша - по вул. Марата.
Проаналізувавши вищевказані документи, колегія суддів дійшла висновку, що будівля з адресою вул. Василя Стуса (Соціалістична), 29, є єдиною з приміщеннями, що розташовані по вул. Миколи Леонтовича (Марата), 14, отже постачання теплової енергії з зазначенням будь-якої з вказаних адрес є постачанням тієї самої теплової енергії як до будівлі з адресою: вул. Василя Стуса (Соціалістична), 29, так і до будівлі з адресою : вул. Миколи Леонтовича (Марата), 14, що не заперечується відповідачем.
Позивачем належним чином доведено факт відпуску теплової енергії з листопада 2024 року по березень 2025 року, що підтверджується наданими доказами здійснення опалювального сезону в м. Краматорську в спірний період, актами-рахунками за відповідний період.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Враховуючи обставини справи та положення вищенаведених норм законодавства, між позивачем та відповідачем виникли договірні зобов`язання щодо постачання теплової енергії за Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 06.11.2021.
Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Як вже зазначалося, позивач стверджує, що факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується розпорядженням начальника Краматорської міської військової адміністрації №1093 від 11.10.2024 "Про початок опалювального періоду 2024-2025 років", розпорядженням начальника Краматорської міської військової адміністрації №303-р від 24.03.2025 "Про закінчення опалювального періоду 2024-2025 років".
Отже, позивач вважає, що додані ним до матеріалів справи розпорядження про початок та закінчення опалювального періоду 2024-2025 років є доказами споживання відповідачем теплової енергії.
При цьому позивач вважає, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість:
- 35 792,54 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2024 року по березень 2025 року;
- 306,80 грн - заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року.
Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію розмірі 35 792,54 грн - за Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 06.11.2021 за період з листопада 2024 року по березень 2025 року, керуючись таким.
Свій висновок колегія суддів ґрунтує на приписах п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України (принцип розумності цивільного законодавства) і міркуваннях здорового глузду.
Зокрема, колегія суддів вважає неможливим задоволення такої позовної вимоги про стягнення коштів, яка не має здатності до арифметичної (математичної) перевірки. На переконання колегії суддів, якщо розмір грошової вимоги не може бути верифікований, перевірений в ході судового розгляду, вимога не може бути задоволена навіть у разі, коли загальні підстави позову видаються суду переконливими. 
У даній справі в частині вимог споживання позивачем наданий до суду розрахунок, з якого неможливо встановити розмір фактично спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період та неможливо перевірити його правильність.
Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази числових даних обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо, обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку, обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, що є складовою формули у відповідності до п. 5 договору.
Крім того, в матеріалах справи відсутня сама формула визначення кількості отриманої теплової енергії, за якою позивачем нараховувалась спірна заборгованість.
Аналогічним чином у поданих позивачем доказах відсутнє як зазначення розміру коефіцієнту теплового навантаження, так і докази на підтвердження такого розміру.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів підкреслює, що в силу відсутності належного обґрунтування позову (формули розрахунку теплової енергії), самого розрахунку, а також фізичних даних, без яких неможливо виконати такий розрахунок (коефіцієнт теплового навантаження, дані про зовнішню температуру повітря тощо), заявлені позивачем вимоги не мають здатності до арифметичної та логічної перевірки, в силу чого не можуть бути задоволені. 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Оскільки позивач не довів конкретний обсяг поставки теплової енергії відповідачу у період за період з листопада 2024 року по березень 2025 року, відповідно не доведеною є й заявлена до стягнення сума боргу - 35 792,54 грн.

Щодо заявленої позивачем заборгованості відповідача у розмірі 306,80 грн у вигляді абонентської плати за Типовим індивідуальним договором за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року, то колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Як свідчать матеріали справи, фактичним місцем проживання відповідача з 29.09.2022 по теперішній час є м. Дніпро, що підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО від 29.09.2022 № 1201-5002186165 та договором оренди квартири б/н від 30.09.2022, актом приймання-передачі від 30.09.2022, квитанціями про сплату орендної плати за орендовану кватиру за 2025-2026 роки.
Відповідно до абз. 3 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).
Відповідно до п.1.2 наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022 Краматорська міська територіальна громада включена до територій, на яких йдуть бойові дії.
Отже, враховуючи відсутність відповідача у період з 29.09.2021 по теперішній час у належних йому нежитлових приміщеннях та зважаючи на вимоги абз. 3 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року, відсутні достатні правові підстави для стягнення з нього за вказаний період абонентської плати за надання теплової енергії.
Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.
З огляду на відсутність підстав для стягнення основної заборгованості за договором колегія суддів дійшла висновку про відмову у нарахуванні 619,46 грн 3% річних, 1 190,52 грн інфляційних втрат.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального права, у зв`язку з цим рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким в позові необхідно відмовити.

Твердження апелянта про неналежне повідомлення його судом першої інстанції про розгляд справи спростовуються матеріалами справи, а саме, як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали від 10.11.2025 було направлено на її адресу, відомості про яку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на адресу її фактичного місця проживання (відповідь № 1979794 арк. справи 44), однак поштові відправлення були повернуті поштою до суду без вручення з відміткою поштового відділення : "адресат відсутній за вказаною адресою".
Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги, що поштова кореспонденція, яка надсилалась судом першої інстанції на адресу відповідача, яка внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також за місцем її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи повернуті до суду з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою", суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідача належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі та розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вживав додаткові альтернативні способи повідомлення учасника справи. Так, ухвалу суду від 10.11.2025 також було направлено на електронну пошту відповідача, відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала суду від 10.11.2025 в електронному вигляді 11.11.2025доставлена до електронної скриньки відповідачки ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також судом першої інстанції 11.11.2025 передано Косенковій Л.М. телефонограму (арк. справи 49), яка була нею прийнята.
Крім того, згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).
Ухвала суду у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим. Тобто, ухвала суду від 10.11.2025 оприлюднена на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 11.11.2025, а з 12.11.2025 забезпечено надання загального доступу, тобто стала загальнодоступною для ознайомлення.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення відповідача про відкриття провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 269, ч.2 ст. 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Косенкової Л.М. (вх.№ 150Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25 задовольнити.
Рішення господарського суду Донецької області від 09.01.2026 у справі № 905/1166/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" (84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд. 8-Д, код 34657789) на користь Фізичної особи-підприємця Косенкової Людмили Миколаївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Дана постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко