Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/281/26 
Номер провадження: 2-а/511/14/26
05 березня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді Гринчак С. І., 
секретаря судового засідання - Полихи Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу  за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст адміністративного позову.
Позивач ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову ГБВ № 039916 від 22 січня 2026 року, винесену заступником начальника з превентивної діяльності Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції Олександром Римерчиком, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 106-1 КУпАП;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що, на думку Позивача та його представника, у матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 є землекористувачем або землевласником земельної ділянки, на якій було виявлено дикорослі рослини роду конопель, також посилаються на той факт, що Позивач не проживає за відповідною адресою, шлюб із колишньою дружиною розірвано, а земельна ділянка перебуває у власності іншої особи, про що надано відповідні документи. Також заявлено про застосування принципу презумпції невинуватості та наведено посилання на практику Європейського суду з прав людини.
Процесуальні дії суду.
28.01.2026 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вказана позовна заява (скарга), відповідно до якої заявник просить, зокрема, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 039916 від 22 січня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 106-1 КУпАП та закрити провадження у справі.
Ухвалою судді від 02.02.2026 року позовну заяву (скаргу) адвоката Панчошенка Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на постанову ГБВ № 039916 заступника начальника з превентивної діяльності Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції Олександра Римерчика у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.106-1 КУпАП, - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
06.02.2026 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Панчошенко О.В. надійшла позовна заява з усуненими недоліками.
Ухвалою судді від 09.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначити справу до судового розгляду по суті.
Позиція сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Панчошенко О.В., діючий на підставі Ордеру серії ВН №1648304 від 22.01.2026 року, в судове засідання не прибули, надавши заяви про підтримання адміністративного позову, просили його задовольнити та провести судове засідання за їх відсутності.
Представник відповідача – старший дільничий офіцер поліції Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління в Одеській області, майор поліції Халявіцький В.К., в судове засідання не прибув, надавши суду письмові пояснення (відзив) у яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою у межах компетенції та з дотриманням вимог КУпАП, а висновки про вчинення правопорушення ґрунтуються на матеріалах адміністративної справи, копії яких надав суду.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. 
Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.
Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд звертає увагу, що предметом розгляду в даній адміністративній справі є перевірка правомірності індивідуального акту суб`єкта владних повноважень та дотримання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Водночас суд не підміняє орган, який здійснює первинне збирання доказів, але перевіряє, чи є висновки посадової особи обґрунтованими, чи ґрунтуються вони на доказах, визначених законом, і чи відсутні істотні процесуальні порушення.
Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови ГБВ № 039916 по справі про адміністративне правопорушення від 22 січня 2026 року, винесеної заступником начальника з привентивної діяльності Роздільнянського РВП в Одеській області капітаном поліції Олександром Римерчиком, 05 червня 2025 року на присадибній ділянці в АДРЕСА_1 , яка орендується з 2024 року ОСОБА_1 , під час проведення обшуку працівниками поліції, було виявлено та вилучено 267 кущів рослин роду конопель, щодо яких не було вжито заходів знищення дикоростучих конопель. Ураховуючи, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 статті 106-1 КУпАП, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 106-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у межах санкції відповідної норми (штраф у розмірі 510,00грн).
Як убачається з матеріалів справи наданої Відповідачем, оскаржувана постанова прийнята на підставі зібраних матеріалів адміністративного провадження (зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, службових рапортів/пояснень та інших документів), які за своєю природою належать до джерел доказів, передбачених ст. 251 КУпАП. 
Суд оцінює докази у сукупності за правилами КАС України, перевіряючи, чи дотримано вимог законності, обґрунтованості та належного з`ясування обставин при винесенні постанови.
За приписами ч. 2 ст. 2 та ст. 9 КАС України суд перевіряє, чи прийнято оскаржуване рішення (дію) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, чи є воно обґрунтованим та пропорційним.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона доводить ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи, а також інші обставини. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом, поясненнями, показаннями свідків, речовими доказами, іншими документами.
Згідно зі ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 2 ст. 106-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невжиття землекористувачами або землевласниками на закріплених за ними земельних ділянках заходів щодо знищення дикорослих конопель (та/або снодійного маку).
Доводи сторони позивача про «повну відсутність складу правопорушення» суд оцінює критично, оскільки такі твердження зводяться переважно до заперечення формального титулу власності на земельну ділянку та не враховують диспозицію ч. 2 ст. 106-1 КУпАП, яка поширюється також на землекористувачів. 
У контексті цієї норми істотним є встановлення зв`язку особи з земельною ділянкою як з об`єктом користування/володіння (у тому числі фактичного), що кореспондує обов`язку забезпечення її належного стану і вжиття заходів зі знищення дикорослих конопель.
Так, подані стороною позивача документи щодо: 
- його сімейного стану, 
- реєстрації місця проживання, 
- а також відомості про належність земельної ділянки іншій особі,
не є самі по собі достатніми для виключення можливості фактичного користування/контролю за ділянкою та не спростовують висновків посадової особи, викладених у постанові. 
Реєстрація місця проживання не є тотожною фактичному проживанню чи користуванню майном, а розірвання шлюбу не є юридичним фактом, який автоматично припиняє фактичне користування ділянкою або можливість впливу на її стан.
Суд враховує посилання представника Позивача на практику Європейського суду з прав людини та принцип презумпції невинуватості. 
Разом з тим, Суд звертає увагу представника Позивача, що зазначені принципи реалізуються через оцінку доказів у сукупності та перевірку, чи ґрунтується висновок про правопорушення на даних, передбачених ст. 251 КУпАП, і чи дотримано вимог ст. 280 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
У даній справі відповідачем подано матеріали адміністративного провадження, які належать до передбачених законом джерел доказів, та які в сукупності підтверджують обґрунтованість прийняття постанови, а доводи позивача не містять належних і достатніх доказів, які б спростовували такі матеріали або свідчили про істотні порушення процедури, що вплинули на правильність вирішення справи.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 246 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою у межах компетенції та з дотриманням встановленого порядку, а доводи позивача не є достатніми для визнання постанови протиправною та її скасування. Підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 247 КУпАП у межах цього адміністративного позову судом не встановлені.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
На підставі ст.ст.7, 8, ч.2 ст.106-1, 222,280 КУпАП, ст. ст. 229, 241-246,250,295 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Роздільнянського районного відділу поліції Головного управління в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст Рішення виготовлено та підписано суддею 10 березня 2026 року.

Суддя С. І. Гринчак