Справа № 297/2803/24

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року  м. Берегове 
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді        ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024071060000431 від 09.05.2024 року, яке надійшло з обвинувальним актом, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Щорськ, Криничанського району, Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого,

 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Олексіївка, Криничанського району, Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 332 КК України,
встановив:
ОСОБА_5 , маючи умисел спрямований на незаконне переправлення трьох громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, під час дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, сприяв незаконному переправленню через державний кордон України громадян України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , за наступних обставин.
Зокрема, у невстановлений досудовим розслідуванням час, спосіб та місці, реалізовуючи свої злочинні наміри ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погодились сприяти наданням порад та вказівок у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон України в Берегівському районі Закарпатської області. 
У подальшому, 08 травня 2024 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказівкою невстановленої особи прибули до м. Львів та поселились в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , яку їм попередньо забронювала вищевказана невідома особа.
08 травня 2024 року до даної квартири прибули ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вказали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони мають попрямувати до місцевого залізничного вокзалу м. Львів, де в подальшому всі разом сіли на потяг № 13 Львів-Солотвино, який прямував в м. Берегове Закарпатської області. У потязі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказали останнім, що всі разом вони прямують в м. Берегове Закарпатської області, де і буде здійснюватися нелегальний перетин державного кордону України.
09 травня 2024 року о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули на залізничний вокзал в м. Берегове за адресою: м. Берегове, вул. Вокзальна, 1, Закарпатська область, де в подальшому за вказівками невстановленої особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали супроводити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до державного кордону України, з метою його перетину, однак були виявлені та затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав та показав, що в травні 2024 року разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 вирішили поїхати відпочити. Спочатку прибули та погуляли в м. Львів, а потім придбавши квитки на потяг, поїхали в м. Берегове, де планували відпочивати в СПА комплексі «Жайворонок». Конкретного плану не було, готель, хостел наперед не замовляли. У потязі, коли разом курили в тамбурі раз або два познайомились з трьома свідками по справі, з якими їхали в різних купе та прізвище яких йому стали відомі в ході розгляду справи:  ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . У ході розмов у тамбурі вони повідомили, що їдуть до родичів в м. Берегове. 09 травня 2024 року приблизно о 08 годині, коли він з ОСОБА_15 прибув на потязі в м. Берегове, їх на пероні затримали прикордонники.
Обвинувачений ОСОБА_5 ствердив, що те що показав свідок ОСОБА_13 в ході допиту суду, та інші два свідка в ході допиту слідчому судді є не правдою, на квартирі вони у свідків не були, ОСОБА_16 , який нібито, телефонував і давав їм вказівки щодо переправлення через кордону не знає, гугл-карти на телефоні щодо маршруту незаконного перетинання кордону не показували, легенду прибуття до м. Берегове їм говорити не пропонували, таксі разом з ними в м. Берегові не планували замовляти. Допускає, що свідки дали свої покази, оскільки їх змусили прикордонники дати такі покази.
Тобто, повністю заперечив свою причетність у сприянні в незаконному переправленні свідків через державний кордон України.
При цьому обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і щиро розкаявся. Обвинувачений ствердив, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є правдивими, все відбувалось так як вони показали. Так, згідно із вказівками і домовленостями з ОСОБА_16 про сприяння у незаконному переправленні трьох свідків за кордон він з іншим обвинуваченим ОСОБА_17 , який є його другом, прибув до м. Львів. ОСОБА_16 скинув їм адресу квартири, де знаходились свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , третього ім`я не пам`ятає. Взагалі з ОСОБА_16 , з яким познайомились через Телеграм канал, була домовленість, що вони з ОСОБА_17 сприяють у незаконному переправленню трьох свідків за кордон згідно вказівок ОСОБА_16 , свідки за це платять винагороду ОСОБА_16 , самі ж також разом з свідками перетинають кордон, оскільки мали бажання працевлаштуватись за кордоном. Дійсно, по телефону по гугл-карті показували свідкам маршрут руху безпосередньо через кордон. За їхніми вказівками, хтось з свідків придбав квитки на потяг в м. Берегове. Згідно плану, наданого ОСОБА_16 , з вокзалу ОСОБА_20 на двох різних таксі треба було доїхати до відділення Нової пошти, а потім до якогось АЗС, а звідти б ОСОБА_16 ввів би їх по геолокації безпосередньо через кордон. Також, дійсно, вони свідкам сказали, що потрібно придумати версію, легенду чому вони прибули до ОСОБА_20 . Однак коли вони 09.05.2024 року приблизно о 08 годині прибули на вокзал в м. Берегове їх всіх на пероні затримали.
Вина обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України доведено також наступними доказами.
Свідок ОСОБА_10 допитаний через відеоконференцзв`язок суду показав, що його знайомий ОСОБА_21 , який також бажав потрапити закордон, надав йому контакт особи на ім`я ОСОБА_16 , яка організовує незаконне переправлення людей через кордон. Згідно домовленості з нею він цій людині скинув передоплату 200 доларів та за його вказівкою в травні 2024 року він разом з ОСОБА_22 поїхав до м. Львів та заселився у вказаний їм квартирі. Там вже знаходився третій свідок – ОСОБА_23 , який повинен був разом з ними перетинати кордон. Їм повідомили, що треба почекати двох чоловіків, які будуть їх трьох переправляти через кордон. ОСОБА_16 казав, що ці люди працюють на нього, як провідники через кордон. Тобто, вони мали йти в переді, а вони втрьох за ними. Невдовзі з`явились на квартирі двоє хлопців від ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які отримували вказівки від ОСОБА_16 і передавали їх їм. Згідно плану, вони повинні були поїхати зі ОСОБА_26 до ОСОБА_20 , а там пішки йти до кордону. Ян та ОСОБА_25 показували на своїх телефонах гугл-карти та показували приблизний маршрут руху: де треба буде просто, йти, де перебігати, або перелізати через паркан, тобто описували умови переправлення через кордону. Вечором вони придбали квитки на потяг до Берегове, де згідно плану вони повинні були на двох таксі доїхати до відділення Нової пошти. Однак прибув ранком десь о 08 годині на вокзалі їх всіх затримали. Свідок ствердив, що обвинувачених також впізнав та вказав на них в ході його безпосереднього допиту слідчим суддею під час розслідування кримінального провадження, коли вони також знаходились в залі суду, які сприяли йому із іншими двома свідками у незаконному переправленні через кордон. 
Оскільки забезпечити для безпосереднього допиту в судове засідання свідків  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не надалось можливим, так як останні відсутні за місцем проживання, місце знаходження їх невідомо, суд дослідив в судовому засіданні журнал судового засідання та CD-R диск їх допиту слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України (том 1 а. с. 183-188, 237).
Вказаними показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також доведена вина обвинувачених  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.
Так, свідок ОСОБА_9 в ході допиту у слідчого судді показав, що він хотів потрапити за кордон та через знайомого отримав контакт у Телеграм каналі особи на ім`я ОСОБА_16 . За його вказівкою він прибув до м. Львів та заселився у квартирі. Через деякий час туди також прибули ОСОБА_27 і ОСОБА_25 , яким ОСОБА_16 давав вказівки як треба його та інших свідків везти через кордон. Ян і ОСОБА_25 стверджували, що вони не вперше перетинають кордон, показували на телефоні запланований маршрут руху через кордон, сказали їм, свідкам, що треба їхати в м. Берегове, а також потрібно придумати легенду, що вони приїхали в м. Берегове до родичів. Також ОСОБА_27 і ОСОБА_25 сказали, що у ОСОБА_20 від вокзалу на двох таксі треба буде доїхати до відділення Нової пошти. Крім того, сказали їм, свідкам, щоб видалили інформацію з телефонів щодо незаконного перетинання кордону. Прибувши до м. Берегове, їх за вокзалі затримали прикордонники.
Аналогічні покази показам свідка ОСОБА_9 дав слідчому судді також і свідок ОСОБА_8 та указав на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що саме вони сприяли у незаконному переправленню їх через державний кордон.
Вказане спростовує покази обвинуваченого ОСОБА_5 щодо твердження їх знайомства зі свідками лише в потязі під час руху до м. Берегове Закарпатської області. Зокрема, згідно дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду предмету, а саме мобільного телефону свідка ОСОБА_10 судом було встановлено придбання квитків на потяг «013-К» зі станції Львів до станції Берегове на 09.05.2024 року для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
Крім цього, вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України доведена дослідженими судом письмовими доказами.
Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.05.2024 року проведеними зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що останні впізнали по формі та рисам обличчя, довжині та кольору волосся обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які прибули в орендовану квартиру, де проживали свідки, після чого розмовляли по мобільному телефону та переказували їм порядок їх незаконного перетину державного кордону України, надавали їм вказівки, а також наказали вигадати легенду перебування в м. Берегове та видалити з мобільних телефонів всю інформацію пов`язану із домовленістю щодо незаконного перетину державного кордону України (том 1 а. с. 162-164, 165-167, 168-170, 171-173, 174-176, 177-179).
Протоколом огляду предмету від 09.05.2024 року з фототаблицею до нього, яким зафіксовано інформацію наявну на мобільному телефоні марки «Apple» моделі «iPhone XR», що належить ОСОБА_9 , встановлено наявність мобільних додатків «Телеграм» та «Вайбер», де виявлено контакт особи на ім`я ОСОБА_16 . В мобільному додатку «МоноБанк» виявлено дві квитанції переказу грошових коштів у розмірі 8 600 грн. за 03.05.2024 року та 04.05.2024 року (том 1 а. с. 212-216).
Судом також встановлено, що в мобільному додатку «tickets.ua» мобільного телефону марки «Apple» моделі «iPhone 12» належного ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявлено квитки на залізничний потяг з м. Львова до м. Берегове Закарпатської області, куплених на ім`я громадян: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказане зафіксовано в протоколі огляду предмета від 09 травня 2024 року з фототаблицею до нього (том 2 а. с. 220-221).
Отже, дії обвинувачених суд кваліфікує за ч. 2 ст. 332 КК України як сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
У свою чергу, суд, обираючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (том 1 а. с. 229), до вчинення кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягався (том 1 а. с. 104), за місцем проживання характеризується позитивно (том 1 а. с. 228).
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, є те, що він має на утриманні одну неповнолітню дитину (том 1 а. с. 236), до вчинення кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягався (том 1 а. с. 105), за місцем проживання характеризується позитивно (том 1 а. с. 235).
Обставини, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно характеристики за місцем проживання  ОСОБА_5 проживає із співмешканкою та має одну дитину 2024 року народження, офіційно не працевлаштований, алкогольними напоями не зловживає, зі слів друзів та родичів цінує та оберігає сімейні цінності, має авторитет серед товаришів, неконфліктний (том 1 а. с. 235). 
Згідно досудової доповіді, дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_5 за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою; не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації (том 2 а. с. 87-90). 
Згідно з характеристикою за місцем проживання ОСОБА_4 проживає з співмешканкою та має двох дітей 2022 та 2023 років народження, офіційно не працевлаштований, алкогольними напоями не зловживає, зі слів друзів та родичів цінує та оберігає сімейні цінності, має авторитет серед товаришів, неконфліктний (том 1 а. с. 228).
Згідно досудової доповіді, дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою; не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації (том 2 а. с. 94-97).
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи із зазначеної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.
Так, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України, що полягає у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, має вкрай негативні наслідки для обороноздатності держави в умовах воєнного стану.
Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 629/2438/23, провадження № 51-1393км24, виснував, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.
Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, однак враховуючи особу винного, який до вчинення кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, його належну процесуальну поведінку, щире каяття, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд, додержуючись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Так, Верховний Суд в ухвалі від 06.06.2023 року (справа №759/14989/22) зазначив, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, врахувавши особу винного, який до вчинення кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, його належну процесуальну поведінку, а також реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеній в ухвалі від 06.06.2023 року щодо можливості застосування судом ст. 69 КК України в умовах воєнного стану (справа №759/14989/22), суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 332 КК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі № 702/301/20, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність.
Отже, додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 332 КК України, обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слід призначити на строк один рік, зокрема позбавити їх права обіймати посади у державних органах, пов`язаних з видачею документів чи охороною кордону, здійснювати діяльність, пов`язану з міжнародними пасажирськими перевезеннями.
Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень.
Згідно протоколів затримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , вони були затримані 10 травня 2024 року відповідно о 17:37 год. та 16:30 год. (том 1 а. с. 190-192, 200-202). Однак в ході допиту обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_10 та дослідження допиту слідчим суддею свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , встановлено і це підтверджується самим змістом обвинувального акту, в дійсності обвинувачені були затримані 09 травня 2024 о 08 годині 10 хвилин на залізничному вокзалі в м. Берегове, вул. Вокзальна, 1. 
У зв`язку з цим, строк відбуття покарання обвинуваченим слід рахувати з часу реального їх затримання, тобто з 09 травня 2024 року з 08 години 10 хвилин.
Згідно абзацу 12 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження. 
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 16.10.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 грудня 2024 року. Визначено розмір застави у сумі 181 680 гривень з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України (том 2 а. с. 177-182).
Згідно повідомлення ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», 06 листопада 2024 року на підставі внесеної застави в розмірі 181 680 гривень по справі №297/2803/24 та ОСОБА_5 був звільнений (том 2 а. с. 207, том 3 а. с. 192).
При цьому, законом – Кримінальним процесуальним кодексом України не вказано, що застава як запобіжний захід має відповідний строк або дату закінчення.
Після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу, слід повернути заставодавцю ОСОБА_28 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.02.2026 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 квітня 2026 року. Визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України (том 3 а. с. 204-210).
При цьому 06.04.2026 року прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_29 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, із визначенням застави у розмірі, не менше 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840 гривень. Крім того, у разі визначення застави просив покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-4, ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за першим викликом до суду; 2) не відлучатись з території Закарпатської області без дозволу суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; 4) утримуватись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженні №12024071060000431 від 09.05.2024 року.
Клопотання мотивовано тим, що тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування ОСОБА_4 від суду. 
Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України та як є жителем іншої області Дніпропетровської області.
Крім того, наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення у сфері недоторканності державних кордонів, отже є підстави вважати, що у обвинуваченого ОСОБА_4 є достатньо рішучості для вчинення й інших кримінальних правопорушень. 
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, ризики викладенні у клопотанні про продовження строку тримання під вартою при судовому розгляді не зменшились, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 25 квітня 2026 року, а найбільш дієвим та результативним запобіжним заходом щодо ОСОБА_4 як такий, що унеможливить його подальшу злочинну поведінку, буде саме тримання під вартою (том 4 а. с. 40-45).
Дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 177, 178, 183, 194 КПК України застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом, який може застосовуватись лише за наявності достатніх та належним чином доведених ризиків, а також за умови неможливості запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Проте суд встановив, що наведені прокурором ризики є недоведеними та відсутні на момент вирішення питання про запобіжний захід, оскільки на час розгляду клопотання судовий розгляд кримінального провадження завершено, всі докази досліджено, свідки допитані, у зв`язку з чим ризик незаконного впливу на свідків об`єктивно відпав.
Також відсутні будь-які дані, які б свідчили про наміри обвинуваченого переховуватися від суду, а доводи прокурора в цій частині зводяться виключно до припущень, що ґрунтуються на тяжкості можливого покарання та географічному розташуванні регіону, що саме по собі не є достатнім обґрунтуванням.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не доведено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що частина ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, на даний час відсутні, а частина – зменшилась.
За таких обставин подальше застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим.
Водночас, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, суд вважає за доцільне застосувати більш м`який запобіжний захід – нічний домашній арешт з 22:00 години по 06:00 годину щодня за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , негайно звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду та зобов`язавши невідкладно прибути до місця свого проживання. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що достатнім для досягнення мети запобіжного заходу буде застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з 22:00 години по 06:00 годину щодня без застосування електронних засобів контролю до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за першим викликом до суду; 2) не відлучатись з території Дніпропетровської області без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Такий запобіжний захід, на думку суду, є достатнім і необхідним.
Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази: 1) оптичний носій інформації (диск) формату CD-R, який поміщено до паперового конверту з написом «Справа №297/2192/24», який зберігається при матеріалах кримінального провадження, слід зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; 2) мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_4 марки «INFINIX Х6528В» з сім-карткою «Київстар», який поміщено у спецпакет НПУ WAR 0005526 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Берегове, вул. І. Сечені, 13, Закарпатської області, слід конфіскувати як знаряддя злочину, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року; 3) мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_5 марки «MOTOROLA G14», який поміщено у спецпакет НПУ WAR 0005527 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Берегове, вул. І. Сечені, 13, Закарпатської області, слід конфіскувати як знаряддя злочину, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року (том 1 а. с. 189, 210-211, 217-219).
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд – 
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у державних органах, пов`язаних з видачею документів чи охороною кордону, здійснювати діяльність, пов`язану з міжнародними пасажирськими перевезеннями, строком на 1 (один) рік.
Зарахувати в строк відбуття покарання період тримання ОСОБА_5 під вартою, а саме з 09 травня 2024 року з 08 години 10 хвилин по 06 листопада 2024 року.
Запобіжний захід у вигляді застави продовжити ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили. 
Після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу внесену в розмірі 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень по справі №297/2803/24 – повернути заставодавцю ОСОБА_28 , РНОКПП НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у державних органах, пов`язаних з видачею документів чи охороною кордону, здійснювати діяльність, пов`язану з міжнародними пасажирськими перевезеннями, строком на 1 (один) рік.
Зарахувати в строк відбуття покарання період тримання ОСОБА_4 під вартою, а саме з моменту його затримання 09 травня 2024 року з 08 години 10 хвилин по 21 квітня 2026 року 14 години 40 хвилин.
У задоволенні клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_29 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою – відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Олексіївка, Криничанського району, Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю до набрання вироком законної сили, але не більше 2 (двох) місяців, тобто до 21 червня 2026 року включно, а саме заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , з 22:00 години по 06:00 годину щодня, негайно звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі суду та зобов`язавши невідкладно прибути до місця свого проживання.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) прибувати за першим викликом до суду; 
2) не відлучатись з території Дніпропетровської області без дозволу суду; 
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази: 1) оптичний носій інформації (диск) формату CD-R, який поміщено до паперового конверту з написом «Справа №297/2192/24», який зберігається при матеріалах кримінального провадження – зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; 2) мобільний телефон ОСОБА_4 марки «INFINIX Х6528В» з сім-карткою «Київстар», який поміщено у спецпакет НПУ WAR 0005526 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Берегове, вул. І. Сечені, 13, Закарпатської області – конфіскувати як знаряддя злочину, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року; 3) мобільний телефон ОСОБА_5 марки «MOTOROLA G14», який поміщено у спецпакет НПУ WAR 0005527 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Берегове, вул. І. Сечені, 13, Закарпатської області – конфіскувати як знаряддя злочину, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року (том 1 а. с. 189, 210-211, 217-219).
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя:	  	ОСОБА_30