Провадження №2/760/1039/26
Справа №760/5855/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Усатової І.А.,
за участю секретаря судового засідання - Омельяненко С.В.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Омега», про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ДПП про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, в якому просила стягнути із ДПП на її користь 130 121,84 грн у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.04.2022 у м. Києві на перетині проспекту Науки та вулиці Ракетної відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням водія ОСОБА_3 , що на момент скоєння ДТП був працівником Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції.
Постановою Голосіївського районного суду від 18.05.2022 у справі № 752/4716/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вказує, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів власника транспортного засобу «Toyota Prius», яким момент скоєння ДТП керував ОСОБА_3 , була застрахована у ПрАТ «АСК «ОМЕГА» відповідно до полісу № 204727734, ліміт відповідальності 130000 грн., франшиза - 0.
Власником пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Volkswagen Touareg»; номерний знак НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_1 .
Відповідно до звіту ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза Стандарт» № 24/22 від 10.05.2022 про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_3 , визначено, що внаслідок ДТП 08.04.2022 вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно калькуляції складає 269 305 грн 02 коп, з яких: вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 18 900 грн; вартість необхідних для ремонту матеріалів складе 17 446,61 грн; вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту складе 232 958,41 грн. Коефіцієнт фізичного зносу КТЗ складає 0,59.
Позивач зазначав, що відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , проводився на СТО ТОВ «Автосоюз», що є офіційною станцією технічного обслуговування автомобілів «Volkswagen», вартість відновлювального ремонту склала 260 121,84 грн.
Ці витрати були оплачені ОСОБА_1 самостійно, що підтверджується квитанціями від 27.04.2022 № 0.0.2528557947.1 на суму 161 948,53 грн та № 242357526025C5601 від 14.06.2022 на суму 98 173,31 грн.
Від страхової компанії ПрАТ «АСК «ОМЕГА» в рахунок страхового відшкодування було здійснено виплати у розмірі 118 099,36 грн та 11 900,64 грн.
Отже, розмір шкоди, що не покривається лімітом страхової відповідальності становить 130 121,84 грн, які підлягають відшкодуванню відповідачем.
Тому позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
02.04.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він проти позовних вимог заперечував. Заперечення мотивував тим, що наданий позивачем звіт про оцінку є неналежним доказом у справі, оскільки до матеріалів справи не додано договору між суб`єктом оціночної діяльності та замовником оцінки - ОСОБА_1 .
Водночас до наданого позивачем звіту додано договір, який укладений із ОСОБА_2 та ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», в якому не зазначено його істотних умов, а саме: майно, яке підлягає оцінці, дата оцінки, мета оцінки строк виконання, дата укладення та строк виконання робіт з оцінки.
Тому з цього договору неможливо встановити, що проведення експертної оцінки відбувалося саме щодо транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , і по події, яка мала місце 08.04.2022.
Отже, наданий позивачем звіт № С24/22 від 10.05.2022 був складений з грубим порушенням ч. 1 ст. 10, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», без відповідного договору та належних правових підстав.
Представник відповідача зазначав, що як вбачається із додатку № 1 до звіту № C24/22, наявний протокол огляду транспортного засобу, в якому зазначено, що огляд проводився по ДТП, яка мала місце 13.04.2022, із детальним описом пошкодженням, що в свою чергу дає підстави вважати, що даний протокол огляду транспортного засобу не відносить до події, яка мала місце 08.04.2022. Крім цього слід заначити, що ОСОБА_2 у примітках свої заперечення не висловлював та підтверджуючи свої накладанням підпису погодився, що у нього претензій до протоколу та умов огляду не має. З цього слідує, що транспортний засіб був ще у ДТП 13.04.2022.
Крім того, у розділі ІІІ Звіту № С24/22 оцінювач встановив, що ринкова вартість колісного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 748 896,12 грн, однак відповідач не погоджується із даними доводами.
Відповідності до п. 7.2. Методики, основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках.
Як вбачається зі звіту № С24/22, оцінювач зазначив, що не використовує довідник «Бюлетень автотоварознавця», що в свою чергу дало останньому здійснити коригування бік збільшення.
Крім того, оцінювачем не враховано коефіцієнт коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу (%), оскільки визначення ціни КТЗ здійснювалося на підставі даних інтернет-ресурсів, а не «Бюлетеня автотоварознавця».
Тому оцінювачем у звіті № С24/22 допущено ряд грубих порушень при визначенні вартості матеріального збитку, що дало можливість позивачу здійснити збільшення матеріальних збитків на станції обслуговування ТОВ «Автосоюз».
Таким чином, відповідач вважає, що звіт № C24/22 є необґрунтованим, незаконним та таким, що складений із порушенням норм чинного законодавства України, зокрема положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 з подальшими змінами та доповненнями, Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 12.09.2014.
Тому вказаний звіт не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України. Визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (в т.ч. автомобілів) та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику (в т.ч. для встановлення страхового відшкодування) регламентується 
Також представник відповідача посилався, що наявність в оцінювача ОСОБА_4 кваліфікації за напрямом 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», не свідчить про те, що він вправі надавати висновок щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу внаслідок ДТП.
07.04.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що закон жодним чином не забороняє третій особі на користь потерпілого укласти договір на визначення матеріальних збитків (що відбулося при замовленні послуг з визначення вартості матеріальних збитків).
Вказує, що у самому звіті про визначення вартості матеріальних збитків № С24/22 від 10.05.2022 є чітке зазначення про те, що метою товарознавчого дослідження с встановлення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталося 08.04.2022. Окрім цього, до звіту додано копії відповідних документів та фото, які точно ідентифікують об`єкт та предмет дослідження.
Таким чином, твердження відповідача про те, що звіт про визначення вартості матеріальних збитків № 24/22 від 10.05.2022 було складено без належної правової підстави, спростовуються процитованими самим відповідачем нормами матеріального права.
Посилається, що оскільки на дату складання Звіту про визначення вартості матеріальних збитків № С24/22 від 10.05.2022 у позивача не було процесуального статусу учасника справи та ще не виник судовий спір щодо предмету вказаної позовної заяви, то вимоги вказаних відповідачем норм не можуть бути застосовані до Звіту про визначення вартості матеріальних збитків № 24/22 від 10.05.2022 р.
Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується актами виконаних робіт, а розмір понесених ним витрат - квитанціями, що не спростовані відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву.
Третя особа пояснень щодо позову та відзиву на позовну заяву не подала.
У судове засідання позивач, представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, оскільки вони належним чином повідомлені про судове засідання та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 08.04.2022 у м. Києві на перетині проспекту Науки та вулиці Ракетної відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням водія ОСОБА_3 , що на момент скоєння ДТП був працівником Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції.
Так вбачається, що 08.04.2022 о 07 год. 10 хв. ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні, рухаючись по пр. Науки, 54-Б у м. Києві, у порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києві від 18.05.2022 у справі № 752/4716/22 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.04.2022 (а.с. 16).
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно із положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а.с. 24).
Відповідно до звіту ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза Стандарт» № 24/22 від 10.05.2022 про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_3 , визначено, що внаслідок ДТП 08.04.2022 вартість відновлювального ремонту ТЗ згідно калькуляції складає 269 305,02 грн, з яких: вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 18 900 грн; вартість необхідних для ремонту матеріалів складе 17 446,61 грн; вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту складе 232 958,41 грн. Коефіцієнт фізичного зносу КТЗ складає 0,59 (а.с. 32-69).
Крім того, відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , був проведений на СТО ТОВ «Автосоюз», що є офіційною станцією технічного обслуговування автомобілів «Volkswagen», вартість відновлювального ремонту склала 260 121,84 грн, що підтверджується актом виконаних робіт № W342786/121078379 від 15.06.2022 (а.с. 17-19).
Ці витрати були оплачені ОСОБА_1 самостійно, що підтверджується квитанціями від 27.04.2022 № 0.0.2528557947.1 на суму 161 948,53 грн та від 14.06.2022 № Р242357526025C5601 на суму 98 173,31 грн (а.с.22-23).
Вбачається, що позивачем були понесені витрати на оплату відновлювального ремонту «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , у розмірі 260 121,84 грн.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.
Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).
У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
На момент ДТП, водій транспортного засобу «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, що не заперечувалося представником Департаменту патрульної поліції у відзиві на позовну заяву.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів власника транспортного засобу «Toyota Prius», яким момент скоєння ДТП керував ОСОБА_3 , була застрахована у ПрАТ «АСК «ОМЕГА» відповідно до полісу № 204727734, ліміт відповідальності 130 000 грн, франшиза - 0, що також не заперезалося представником Департаменту патрульної поліції у відзиві на позовну заяву.
Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).
У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).
Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який був чинний на момент настання ДТП, страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.
У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.
У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.
Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
З наведеного слідує, що обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, покладається на страховика у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Проте особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Отже, враховуючи ліміт відповідальності ПрАТ «АСК «ОМЕГА» відповідно до полісу № 204727734, на останню покладається обов`язок відшкодувати шкоду у розмірі 130 000 грн.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 848 «Про впорядкування використання легкових автомобілів бюджетними установами та організаціями» всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України07 вересня 2017 року № 757).
Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу МВС, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 липня 2015 року № 796).
Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Джерело підвищеної небезпеки (службовий транспортний засіб) експлуатується працівником патрульної поліції виключно в службових цілях. Працівник поліції наділений правами здійснювати експлуатацію службового транспортного засобу (об`єкт державної власності), застосовувати передбачені законом заходи примусу з використанням автомобіля, в результаті чого може бути завдана шкода.
При цьому страхувальником цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що уклав із страховиками договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, напевно, виступає орган Національної поліції України - Департамент патрульної поліції.
У справах про відшкодування шкоди завданої поліцейським внаслідок ДТП визначальне значення має саме кваліфікація відповідних конкретних дій посадових осіб, а не характер загальної діяльності організації в якій працює завдавач шкоди.
Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони пошкодження та знищення майна будь-якої особи.
Відповідно, у справах про відшкодування шкоди, завданої поліцейським в результаті ДТП, є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальними нормами, що регулюють такі правовідносини є статті 1187, 1172 ЦК України.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №203/3237/16 (провадження №61-10121св19).
Тому обов`язок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) покладається не на поліцейського, котрий виконував свої посадові обов`язки та керував транспортним засобом, а на ДПП.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався виключно на недоведеність позивачем розміру завданої шкоди, а також на те, що надані на підтвердження докази є не належними та не допустимими, зокрема звіт № С24/22 про визначення вартості матеріального збитку, який, на його переконання, складений з порушенням вимог законодавства та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в ст. 8 цього Закону.
Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.
Під час судового розгляду установлено, що на момент ДТП транспортний засіб «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , перебував у користуванні ОСОБА_2 та про незаконність такого користування будь-хто не заявляв, а тому у цьому випадку було дотримано вимог ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки майно у ОСОБА_2 перебуває на законних підставах та він може бути замовником оцінки майна.
Та обставина, що у договорі не зазначено певних умов оцінки, на переконання суду, жодним чином не впливає на допустимість та належність складеного звіту, оскільки всі такі умови та характеристики відображені безпосередньо у звіті.
При цьому суд враховує, що зазначений звіт про оцінку не є висновком експерта у розумінні процесуального законодавства, а підлягає оцінці судом як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами у справі. 
Крім цього, допущення описки у додатку № 1 до звіту - протоколі огляду транспортного засобу, в якому зазначено, що огляд проводився по ДТП, яка мала місце 13.04.2022, а не 08.04.2022, також не є безумовною підставою для визнання недостовірним доказом, оскільки у разі участі транспортного засобу «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , в інших дорожньо-транспортних пригодах 13.04.2022, ці обставини були б зафіксовані у ДПП, доказів чого до відзиву не надано.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем звіту відповідач до суду не подав, клопотань про призначення судової експертизи не заявляв, а тому суд приймає наданий позивачем звіт в якості належного та допустимого доказу.
Більше того, як було установлено судом, позивачем було проведено відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , на СТО ТОВ «Автосоюз», що є офіційною станцією технічного обслуговування автомобілів «Volkswagen», та вартість відновлювального ремонту склала 260 121,84 грн.
Тобто вартість відновлювального ремонту, визначена у звіті, та фактична вартість відновлювального ремонту, здійсненого позивачем, є близькими.
При цьому, оскільки позивачем було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу, тому суд під час ухвалення рішення бере до уваги саме розмір фактично понесених витрат, який становить 260 121,84 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № W342786/121078379 від 15.06.2022 та квитанціями від 27.04.2022 № 0.0.2528557947.1 на суму 161 948,53 грн та від 14.06.2022 № Р242357526025C5601 на суму 98 173,31 грн.
Оскільки ліміт страховика у цьому випадку становить 130 000 грн., тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає 130 121,84 грн.
Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача Департаменту патрульної поліції на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що складає 130 121,84 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Тому з Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1 040,98 грн.
Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 999, 1166, 1187, 1188, 1172, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду в розмірі 130 121,84 грн, судовий збір у розмірі 1 040,98 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова