Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

Справа № 695/358/26 
номер провадження 2/695/1413/26

07 квітня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі 
судді Апанасенко К.І., 
за участю секретаря судового засідання Козлова Б.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
30.01.2026 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 320,37 грн. 
Позов мотивує тим, що 07.05.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 07.05.2024-100000321, за яким позикодавець надав ОСОБА_1 кредит у сумі 10 тис. грн. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором повністю не виконав, не повернув кредитні кошти та проценти за користування кредитом у повному розмірі. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2026 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судові засідання 05.03.2026 та 07.04.2026 представник позивача не з`явився, але в позові просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судові засідання 05.03.2026 та 07.04.2026 відповідач не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та відзиву на позовну заяву від нього на адресу суду не надходило. 
07.04.2026 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.
Між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 07.05.2024 укладено кредитний договір № 07.05.2024-100000321 шляхом підписання позичальником 07.05.2024 о 8.39 заявки кредитного договору № 07.05.2024-100000321 (кредитної лінії), пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 07.05.2024-100000321 (кредитної лінії).
Підписання вказаних документів здійснено відповідачем одноразовим ідентифікатором Е324, який було відправлено останньому на його фінансовий номер 0936195052. 
Відповідно до п.1.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) ця пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору (п. 1-6, 8 заявки, розд. 3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)) позичальнику 07.05.2024 надається кредит у розмірі 10000 грн строком на 112 днів. Дата повернення кредиту – 26.08.2024. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Денна процентна ставка встановлена договором у розмірі 1.24%.
Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
При наданні правової оцінки наданим позивачем доказам щодо укладення між ним та відповідачем кредитного договору суд урахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, згідно яких закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Враховуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку про укладення між позивачем та відповідачем 07.05.2024 кредитного договору № 07.05.2024-100000321 шляхом підписання відповідачем документів, перерахованих у п. 2.2 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії). 
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів спростування презумпції правомірності цього договору. 
Згідно з п. 4.1 договору (пропозиції про укладення кредитного договору (оферти)) кредитодавець надав позичальнику кредит шляхом перерахування коштів у сумі 10000 грн на рахунок відповідача, що включає використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-0649, які були наведені в заявці та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 07.05.2024-100000321 (кредитної лінії). 
Квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 07.05.2024 підтверджено перерахування 07.05.2024 о 8.40 коштів у сумі 10000 грн на платіжний інструмент «414949*49» з призначенням платежу «видача за договором кредиту №07.05.2024-100000321». 
Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.
Водночас матеріали справи не містять доказів про повне виконання відповідачем – позичальником умов договору.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів.
Частина 1 статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між сторонами кредитний договір, з огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та підпадає під правове регулювання Глави 71 ЦК України.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як було встановлено, позивач виконав свої зобов`язання за договором.
Позивач – кредитодавець у позовній заяві визнав, що відповідач провів часткову оплату за договором на суму 6162,17 грн 05.06.2024 року, на суму 2000 грн - 20.08.2024 року, на суму 1000 грн - 23.09.2024 року, на суму 1500 грн - 30.09.2024 року, на суму 1700 грн - 30.10.2024 (а.с. 7).
Позивач просить стягнути з відповідача кредит у сумі 3037,83 грн, як випливає з наданого позивачем документу під назвою «Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором».
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами суд зазначає наступне.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України. Тобто після припинення строку кредитного договору проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц.
У довідці-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором» відносно позичальника ОСОБА_1 вказано, що проценти по кредиту нараховані в сумі 11 482,54 грн за період з 07.05.2024 по 17.03.2025. При цьому математичний розрахунок боргу не наводиться.
Дійсно, згідно з п. 4.4 пропозиції про укладення кредитного договору проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення.
Однак такий розрахунок процентів не узгоджується з наведеними вище нормами ЦК України та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Відповідно до останніх проценти мали нараховуватися відповідачеві протягом строку, на який кредит надано, - 112 днів з дати надання кредиту.
З урахуванням положень договору між сторонами про фіксовану процентну ставку у розмірі 1,5% за один день користування кредитом (що узгоджується з чинною на день укладення договору редакцією норм Закону України «Про споживче кредитування»), розрахунок процентів за користування кредитом наступний:
10000 грн *1,5% = 150 грн * 112 днів = 16800 грн.
Отже, відповідач мав сплатити позивачу проценти в сумі 16800 грн, а також повернути кредит в розмірі 10 000 грн, тобто загалом сплатити 26800 грн.
У позовній заяві (а.с. 7) позивач указав про часткову оплату боргу відповідачем: 6162,17 грн - 05.06.2024 року, на суму 2000 грн - 20.08.2024 року, на суму 1000 грн - 23.09.2024 року, на суму 1500 грн - 30.09.2024 року, на суму 1700 грн - 30.10.2024.
Отже, загалом відповідач сплатив позивачеві за договором кошти в сумі 12362,17 грн.
У п. 9.1, 9.2 пропозиції про укладення кредитного договору, що є частиною договору і підписана сторонами, визначено наступне.
У разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. 
У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі черговість погашення вимог за договором встановлюється законом. 
Враховуючи графік платежів, погоджений сторонами (п. 9 заявки кредитного договору) та цитовану вище норму договору, перша проведена відповідачем оплата 05.06.2024 була здійснена із простроченням. Адже перший черговий платіж за договором у сумі 5962,17 грн мав бути здійснений 03.06.2024.
Спеціальним законом, що регламентує черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит, є Закон України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. 1 ст. 19 указаного Закону у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
У силу цих законодавчих норм усі сплачені відповідачем позивачу суми в загальному розмірі 12362,17 грн мали бути зараховані позивачем у першу чергу – як прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. 
Позивач не повідомив, і матеріали справи не містять доказів надання відповідачеві будь-яких інших кредитних коштів, ніж 10 тис. грн, перерахованих 07.05.2024. Враховуючи встановлені судом факти, положення договору та норми Закону «Про споживче кредитування», суд вважає законним зарахувати 12362,17 грн, сплачених відповідачем, у рахунок боргу відповідача перед позивачем на суму 26800 грн. 
У такому разі борг відповідача перед позивачем становить 14 437,83 грн (26800 грн - 12362,17 грн).
У позовній заяві та документі під назвою «довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором» відносно позичальника ОСОБА_1 указано, що відповідач має перед позивачем заборгованість:
по основному боргу - на суму 3037,83 грн, 
11 482,54 грн - проценти;
4800 грн - неустойка;
Разом – 19320,37 грн.
Саме таку суму боргу просить стягнути позивач з відповідача у позові.
Враховуючи проведений судом аналіз положень договору між сторонами спору, норми Закону «Про споживче кредитування» та встановлені судом обставини, суд критично оцінює наданий розрахунок боргу позивача, який не є обґрунтованим в належний спосіб, а тому не може бути покладений в основу судового рішення.
При прийнятті рішення по справі суд враховує, що за розрахунками позивача відповідач має перед ним борг по тілу кредиту, процентах та неустойці. 
Щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4800 грн суд зауважує наступне.
Положеннями п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що в період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої неустойки слід відмовити.
Твердження позивача про те, що неустойка передбачена спеціальним Законом «Про споживче кредитування» і тому підлягає стягненню, не може бути прийнята до уваги, оскільки загальні правила ЦК України також поширюються на відносини сторін, а відповідні норми ЦК залишаються чинними.
З огляду на наведені вище норми права, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково і стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 07.05.2024-100000321 від 07.05.2024 у розмірі 14 437,83 грн.
З огляду на часткове задоволення позову, судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено в розмірі 14 437,83 грн (74,73%), судовий збір підлягає стягненню в розмірі 1989,57 грн.
Керуючись ст. 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282, 353-354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором у сумі 14 437 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять сім) гривень 83 копійки.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" суму сплаченого судового збору в розмірі 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 57 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. 

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

 Суддя К.І. Апанасенко