Яготинський районний суд Київської області

Справа № 382/1033/25
Провадження № 2/382/47/26

РІШЕННЯ
Іменем України

07 квітня 2026 року Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кисіль О.А.
при секретарі Голованова В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулася з позовом до Яготинського районного суду Київської області до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до вимог якого просить: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 .
Позов обгрунтовано тим, що 28 вересня 2012 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, який згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 7 лютого 2022 року був розірваний.
Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторонами по справі було набуто нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 , право власності на яке було зареєстровано за відповідачкою.
Шлюбний договір між подружжям не укладався, будь-яких домовленостей щодо спірного майна не існують.
На даний час взаємовідносини сторін погіршилися, сторони спільно не проживають, фактично не спілкуються між собою, а відтак не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя в позасудовому порядку, а також його використання.
Відповідачка вважає, що оскільки договір купівлі-продажу оформлено на її ім`я та саме вона є єдиним та повноправним власником майна, придбаного подружжям.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 23.05.2025 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.
10.06.2025 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від представника відповідачки адвоката Танащук Максима Володимировича надійшла зустрічна позовна заява про поділ спільного майна подружжя. 
Котра обгрунтована тим, що з 28.09.2012 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 ..
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.02.2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що було внесено актовий запис до реєстру актів реєстрації цивільного стану, що підтверджується відповідним витягом.
Під час перебування в шлюбі, сторонами по справі було набуто нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 418377903 від 18.03.2025 року 
Отже, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя.
Сторони домовилися про те, що відповідач в рахунок своєї частки квартири як спільного сумісного майна подружжя, забере всю побутову техніку та меблі з квартири, а свою частку перепише на спільну дитину.
Однак, ОСОБА_1 не дотримався домовленості та звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.
ОСОБА_2 вважає, що під час вирішення спору про поділ майна потрібно відступити від засади рівності часток подружжя за нижченаведених обставин, що мають істотне значення.
Так, в шлюбі у позивача з відповідачем народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09.12.2022 року.
Позивач своїх батьківських обов`язків, що полягають в матеріальному забезпеченні спільної дитини в добровільному порядку не виконував, що послугувало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів.
Так, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
На виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 було видано 27.03.2024 року виконавчий лист.
Оскільки позивач на неодноразові звернення з боку відповідача відмовлявся в добровільному порядку виконувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 та сплачувати аліменти на утримання своєї доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 змушена була пред`явити виконавчий лист до виконання до Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
В результаті пред`явлення відповідачем виконавчого документу до виконання, Яготинським ВДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 77060121 від 04.02.2025 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у ОСОБА_1 станом на 28.02.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 137 119,45 грн. 
Отже, відповідач вважає, що наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя у зв`язку з ухиленням одного з батьків від виконання прямих батьківських обов`язків з утримання дитини.
Отже, наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки – ОСОБА_4 , в розмірі 137 119,45 грн. є підставою для відступлення судом від принципу рівності часток в спільному сумісному майні подружжя, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 
Враховуючи викладене просить ухвалити рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 в повній мірі та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
10.06.2025 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від представника відповідачки адвоката Танащук Максима Володимировича надійшов відзив на позовну заяву з котрого вбачається, що ОСОБА_2 заперечує проти позовної заяви ОСОБА_1 та обставин, викладених в ній частково у зв`язку з наступним: з 28.09.2012 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .. В шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09.12.2022 року. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.02.2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що було внесено актовий запис до реєстру актів реєстрації цивільного стану, що підтверджується відповідним витягом.
Позивач своїх батьківських обов`язків, що полягають в матеріальному забезпеченні спільної дитини в добровільному порядку не виконував, що послугувало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення з Позивача аліментів.
Так, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
На виконання рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 було видано 27.03.2024 року виконавчий лист.
Оскільки Позивач на неодноразові звернення з боку Відповідача відмовлявся в добровільному порядку виконувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 та сплачувати аліменти на утримання своєї доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 змушена була пред`явити виконавчий лист до виконання до Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
В результаті пред`явлення відповідачем виконавчого документу до виконання, Яготинським ВДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 77060121 від 04.02.2025 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у ОСОБА_1 станом на 28.02.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 137 119,45 грн. 
Отже, відповідач вважає, що наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя у зв`язку з ухиленням одного з батьків від виконання прямих батьківських обов`язків з утримання дитини.
Отже, наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на доньку – ОСОБА_4 , в розмірі 137 119,45 грн. є підставою для відступлення судом від принципу рівності часток в спільному сумісному майні подружжя, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Враховуючи викладене просив: задовольнити позов ОСОБА_1 частково та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
07.07.2025 року адвокатом Танащук М.В. надано до суду зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. 
Позов обргунтовано тим, що З 28.09.2012 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 .
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.02.2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що було внесено актовий запис до реєстру актів реєстрації цивільного стану, що підтверджується відповідним витягом.
Під час перебування в шлюбі, сторонами по справі було набуто нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 418377903 від 18.03.2025 року.
Отже, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя.
Сторони домовилися про те, що відповідач в рахунок своєї частки квартири як спільного сумісного майна подружжя, забере всю побутову техніку та меблі з квартири, а свою частку перепише на спільну дитину.
Однак, ОСОБА_1 не дотримався домовленості та звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.
ОСОБА_2 вважає, що під час вирішення спору про поділ майна потрібно відступити від засади рівності часток подружжя за нижченаведених обставин, що мають істотне значення.
Так, в шлюбі у Позивача з Відповідачем народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09.12.2022 року.
Позивач своїх батьківських обов`язків, що полягають в матеріальному забезпеченні спільної дитини в добровільному порядку не виконував, що послугувало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення з Позивача аліментів.
Так, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
На виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 було видано 27.03.2024 року виконавчий лист .
Оскільки Позивач на неодноразові звернення з боку Відповідача відмовлявся в добровільному порядку виконувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 та сплачувати аліменти на утримання своєї доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 змушена була пред`явити виконавчий лист до виконання до Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
В результаті пред`явлення Відповідачем виконавчого документу до виконання, Яготинським ВДВС у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 77060121 від 04.02.2025 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у ОСОБА_1 станом на 28.02.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 137 119,45 грн.
Отже, наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки – ОСОБА_4 , в розмірі 137 119,45 грн. є підставою для відступлення судом від принципу рівності часток в спільному сумісному майні подружжя, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Враховуючи викладене просив прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Ухвалити рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 в повній мірі та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Ухвалити рішення, яким задовольнити первісний позов ОСОБА_1 частково та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 07.07.2025 року об`єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 07.07.2025 року витребувано з Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), юридична адреса: вул. Незалежності, 148 м. Яготин Київської області, 07700, копії матеріалів виконавчого провадження №77060121 з примусового виконання виконавчого листа виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 17.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 24.09.2025 року витребувано з Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), юридична адреса: вул. Незалежності, 148 м. Яготин Київської області, 07700, оригінали виконавчого провадження №77060121 з примусового виконання виконавчого листа виданого Яготинським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 17.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття
Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 25.02.2026 року витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. копію згоди ОСОБА_1 на придбання ОСОБА_2 квартири за АДРЕСА_2 , яка міститься в матеріалах посвідчення договору купівлі-продажу, реєстровий номер 3234 від 19.12.2012.
Представник позивача за первісним позовом направив на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити повністю. Одночасно звертає увагу суду на тому, що борг зі сплати аліментів у ОСОБА_5 відсутній. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який було надано як ОСОБА_6 так і ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ), станом на 28.02.2026 переплата в межах виконання виконавчого листа №382/100/24 та становить 18 192,44 грн., що є підставою для відмови ОСОБА_7 ( ОСОБА_2 ) у задоволенні її вимог у зустрічному позові. 
Представник відповідачки ОСОБА_8 направив на адресу суду заяву в якій просив провести судове засідання у його відсутність та просив ухвалити рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 в повній мірі та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Ухвалити рішення, яким задовольнити первісний позов ОСОБА_1 частково та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи письмові пояснення сторін по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає підлягає до задоволення, а зустрічний позов до часткового задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 2012 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, який згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 7 лютого 2022 року був розірваний. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторонами по справі було набуто нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 , право власності на яке було зареєстровано за відповідачкою. (а.с.8-14 том №1)
В шлюбі у сторін по справі народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 09.12.2022 року. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 27.03.2024 року у справі № 382/100/24 було видано 27.03.2024 року виконавчий лист. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у ОСОБА_1 станом на 28.02.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 137 119,45 грн. (а.с.36-47,59-62 том №1)
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у ОСОБА_1 станом на 31.05.2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 138917,62 грн. (а.с.75, том №1)
В матеріалах даної справи містяться матеріали виконавчого провадження №77060121, Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з котрого вбачається, що заява на примусове стягнення аліментів до відділу ДВС була подана позивачкою по даній справі - ОСОБА_9 - 27.01.2025 та просить розпочати з 01.06.2024 , із зазначенням в заяві державному виконавцю про те, що боржник - ОСОБА_1 - проходить військову службу. 04.02.2025 року ПФ державному виконавцю надана інформація про отримання доходів ОСОБА_1 у ТОВ «Розподільний центр плюс» та у в/ч НОМЕР_2 . Відсутня постанова державного виконавця про звернення стягнення аліментів із заробітної плати ОСОБА_1 у ТОВ «Розподільний центр плюс» та військової винагороди у в/ч НОМЕР_2 . Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця датованого березнем 2025 року за період з 01.06.2024 року по 01.03.2025 року заборгованість по аліментам становить 137 119, 45 грн. 1 квітня 2025 року державний виконавець направляє постанови про звернення стягнення на заробітну плату: проте у постанові до військової частини зазначає, що здійснювати відрахування 25% поточних аліментів, та 25% - у рахунок погашення заборгованості; а в постанові до ТОВ «Розподільний центр плюс» - лише 25% поточних аліментів. Через 5 місяців державний виконавець направляє до ТОВ «Розподільний центр плюс» вимогу про утримання з ОСОБА_1 ще 25% доходу до погашення заборгованості по аліментам. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що і ТОВ «Розподільний центр плюс», і військова частина НОМЕР_2 виконують постанови державного виконавця. (а.с.104-148, том № 1, а.с. 1-97, том №2)
Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 28.02.2026 переплата в межах виконання виконавчого листа №382/100/24 становить 18 192,44 грн. (а.с.119)
Згідно заяви про згоду подружжя на купівлю нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 , повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, володіючи українською мовою, що дало йому можливість вільно спілкуватися з нотаріусом при складанні тексту цієї заяви, заявляє усім заінтересованим у тому особам про те, що дає згоду на укладання його дружиною ОСОБА_2 договору про придбавання шляхом купівлі квартири за номером АДРЕСА_2 . Гроші, котрі будуть витрачені на купівлю зазначеного об`єкту нерухомості, згідно із законодавством України визнаються спільною сумісною власністю. ОСОБА_1 відомо, що відповідно до законодавства України придбана нерухомість також буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набуваються нами за час шлюбу. При цьому, заявляє про свою згоду на те, щоб умови договору про купівлю об`єкту нерухомості визначалися його дружиною самостійно, без додаткового погодження цих питань з ним, та вважає, що будь-які її дії, спрямовані на придбання зазначеного нерухомого майна, відповідають інтересам їх сім`ї, і укладання відповідного договору купівлі-продажу відповідає їх спільному волевиявленню. (а.с.117)
Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ майна, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю, визнавши за ним 1/2 частину на квартиру за АДРЕСА_2 .
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України №16 від 12.06.1998р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.
За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.
Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.
Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Отже, судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Норми ст. ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Однак, з боку сторін по справі жодного належного та допустимого доказу в тому, що спірне майно є особистою власністю одного з подружжя, або придбане в період шлюбу за особисті кошти не спростовано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
В постанові від 22 січня 2020 року (№ 711/2302/18) Верховний Суд дійшов висновків, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № № 462/518/18, провадження № 61-13422св19.
Так, з врахуванням вище викладеного та враховуючи, що під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження в тому, що вищевказане нерухоме майно було придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти, та даного факту сторони не заперечували, іншого сторонами на надано, то позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення.
Враховуючи, що заборгованість по стягненню аліментів, відсутня (а.с.119 т.2), а наявність заборгованості по сплаті аліментів було основним обгрунтуванням для збільшення частки у зустрічному позові, тому з огляду на викладене та відсутності на даний час заборгованості по сплаті аліментів, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.
Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Оскільки позовні вимоги задоволено пропорційно до первісного та зустрічного позову, то судові витрати не розподіляються.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 57, 60, 61, 69 СК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-83, 89, 133, 141, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, ст. ст.368, 372 ЦК України, ст. 120 ЗК України, Законом України Про судовий збір, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 23 квітня 2026 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 23.04.2026 року.

Суддя Кисіль О. А.