ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
  	Справа № 636/3613/25  Провадження№ 2/636/758/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Селевко Т.С., представника позивача - Кіслова О.О., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи - Кваснікової О.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє - адвокат Кіслова Олена Олександрівна до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав, третя особа- Служба у справах дітей Дергачівської міської ради та служба у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області,
встановив:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав, третя особа- Служба у справах дітей Дергачівської міської ради та служба у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким.
З відповідачкою по справі позивач проживав однією родиною без реєстрації шлюбу з квітня 2024 року. Від спільного проживання вони мають малолітню дитину, сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з відповідачкою та сином вони проживали у квартирі родичів за адресою : АДРЕСА_1 . Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться станом здоров`я дитини, її психологічним, фізичним, моральним розвитком, припинив будь-яке спілкування з нею, не відвідує, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, що свідчить про те, що батько дитини-відповідач у справі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний і моральний розвиток.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її дитини.
В судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги підтримали, просили суд їх повністю задовольнити.
Відповідачка в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі не заперечувала проти його задоволення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 березня 2025 року, виданим Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько- ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного огляду у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 232 від 03 березня 2025 року ОСОБА_2 не має жодних протипоказань для виконання військової служби.
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 березня 2025 року, складеного начальником Служби у справах дітей Дергачівської міської ради Харківської області, вихованням дитини займається батько гр. ОСОБА_2 та створив усі належні умови для розвитку дитини та належного виховання.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2025 року, засвідченої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, відповідачка розуміючи правові наслідки та значення свої дій добровільно відмовилась від виховання та утримання своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 01-43/951 від 14 липня 2025 року, наданого Дергачівською міською військовою адміністрацією, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до абзацу 9 пункту 8 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.
Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
З урахуванням всіх обставин справи, суд не визначає ОСОБА_4 обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, оскільки вказаний обов`язок покладений на нього рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 09 вересня 2016 року (справа № 636/2455/16-ц).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини.
На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), керуючись ст. 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_2 , інтереси якого представляє - адвокат Кіслова Олена Олександрівна до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав, третя особа- Служба у справах дітей Дергачівської міської ради та служба у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області - задовольнити в повному обсязі.
Позбавити батьківських прав  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання її малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь виховного закладу, прийомних батьків, батьків - вихователів, опікунів/піклувальників, у родину, до якої діти будуть влаштовані, у розмірі частини всіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 травня 2025 року і до повноліття дитини.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя        Ю. М. Гніздилов