Справа № 450/4593/25 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 33/811/478/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М. з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Гриневич О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Гриневич О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 березня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один ) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665, 60 гривень судового збору.
Згідно з постановою, 29.09.2025 року о 06 год.26 хв. в с. Сокільники, вул. Шептицького, 19А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатору «Alcotest 6820» Arjl-0248, результат огляду позитивний 0,49 проміле. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Гриневич О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 березня 2026 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова підлягає скасуванню.
Зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом. Однак, заперечує, що керував таким у стані алкогольного сп`яніння.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», оскільки був переконаний, що не вживав алкоголь та після продуття, прилад показав результат 0,49%о.  ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що не вживає алкоголь протягом 16 років, тому не розуміє чому такий результат огляду. Проте, незважаючи на це, працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 право пройти огляд в медичному закладі, а одразу перейшли до розгляду справи за ст. 121 КУпАП.
Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу, яке могло б свідчити про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі.
Також вказує на те, що відеозапис долучений до матеріалів справи не є безперервним та здійснювався на мобільний телефон, а не на нагрудні відеокамери працівників поліції.
Апелянт наголошує, що згідно з роздруківки приладу температура повітря 29.09.2025 о 06:29 год. була +13оС градусів. Проте згідно з даними сайту гідрометеорологічного центру температура повітря 29.09.2025 о 06:00 год. була +6оС, що може ставить під сумнів точність результату огляду.
У судове засідання апеляційного суду захисники ОСОБА_2 , Гриневич М.М. не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
ОСОБА_1 , захисник Гриневич О.М., які були присутні в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримали, просили її задоволити, не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності захисників Іленко Ю.Р. та ОСОБА_3 .
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Гриневич О.М., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 468031 від 29 вересня 2025 року (а.с. 1), згідно з яким 29.09.2025 року о 06 год.26 хв. в с. Сокільники, вул. Шептицького, 19А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатору «Alcotest 6820» Arjl-0248, результат огляду позитивний 0,49%о. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису працівники поліції зупинили транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 . Під час спілкування із ОСОБА_1 поліцейський виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тому пред`явив вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. За результатами проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат 0,49%о. Результати огляду ОСОБА_1 не оспорював, не виявив бажання проїхати в медичний заклад на огляд після роз`яснення такого права поліцейським, що і стало підставою для складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 висловлював незгоду з результати огляду, тому у працівників поліції не виникало обов`язку доставляти ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу та виписувати направлення на огляд, як про це зазначає захисник.
Твердження захисника про те, що температура, зазначена в результатах огляду водія на стан сп`яніння, не відповідала реальній, що ставить під сумнів справність приладу, апеляційний суд до уваги не бере.
Відбір проби повітря, що видихає особа, та результат тестування здійснюється приладом «Драгер» автоматично, у разі будь-яких порушень під час відбору пристрій зазначає про помилку. Як вбачається із відеозапису подій, будь-яких порушень інструкції допущено не було, газоаналізатор показав результати тестування без будь-яких помилок, які у подальшому були роздруковані поліцейськими.
При цьому суд вважає, що прилад «Драгер» не є приладом по вимірюванню температури повітря. Відповідно, поточна робоча температура для приладу може відрізнятись від зовнішніх погодних умов. Таким чином, температура навколишнього середовища не буде співпадати з показником температури приладу з наведених причин та жодним чином не впливатиме на результати тестування і це не свідчить про його непридатність. Згідно з Інструкцією з експлуатації газоаналізатора «Драгер 6820», визначено умови навколишнього середовища при експлуатації даного приладу: робоча температура: від - 5 до +50°С. При вимірюванні приладом «Drager 6820» він може показувати помилкове значення температури, якщо він зберігався у салоні автомобіля при іншій температурі та безпосередньо перед вимірюванням був перенесеним назовні. У той же час, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився при температурі +0,6 0С, а температура у роздруківці приладу вказана + 13 0С, тобто в межах температури навколишнього середовища при експлуатації даного приладу. З вище наведеного слідує, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився справним газоаналізатором.
Доводи захисника щодо сумнівності результатів огляду ОСОБА_1 апеляційний суд вважає безпідставним із врахуванням показника приладу за наслідками огляду ОСОБА_1 , з якого вбачається, що вміст алкоголю в організмі останнього був значним 0,49‰, що виключає можливість похибки приладу.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції здійснювалася відеофіксація огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою мобільного телефону (смартфону), не може бути підставою для скасування постанови, з огляду на наступне.
Згідно з п.2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати, розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а також з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.
За вказаних обставин, наданий працівниками поліції відеозапис який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та на якому зафіксовано проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з результатом 0,49%о, який був проведений на місці зупинки транспортного засобу останнього, отриманий із автоматичної відеотехніки, що знаходився в чужому володінні (працівника поліції) з метою фіксування правопорушення, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Гриневич О.М. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду     Урдюк Т.М.