ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/414/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 708/1096/25 Категорія: 301030300 	Попельнюх А. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ;

відповідач – ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 30.05.1979 зареєстрована та постійно проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями погосподарського обліку Рацівського старостинського округу житловий будинок із надвірними спорудами рахується за відповідачкою ОСОБА_2 . У даному домоволодінні зареєстрована та проживає мати власниці, позивачка у справі ОСОБА_1 . Власниця ОСОБА_2 не проживає на території села Рацеве з 1994 року, фактичне її місце проживання та перебування невідоме, знята з обліку з 07.07.1994. Позивачка проживає у зазначеному домоволодінні понад 45 років та весь цей час безперервно володіє та відкрито безперервно користується ним, у тому числі, сумлінно виконує обов`язки, що належать власнику житлового будинку, несе витрати по його утриманню, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги. За весь час проживання не вживала і не вживає жодних заходів, спрямованих на приховування факту володіння майном. Протягом всього періоду проживання в будинку ніхто не оскаржував її право володіння та користування цим майном, протягом вказаного періоду вона володіла будинком безперервно як своїм власним майном. Тому просить суд визнати за нею ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.11.2025 в задоволенні позову відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, позивачка проживає у зазначеному домоволодінні як член сім`ї його власника, оскільки є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 . Набуття позивачкою права користування спірним домоволодіння за таких обставин могло бути обумовлено наданням їй власницею житла, як члену сім`ї, права безстрокового та безоплатного проживання у належному ОСОБА_2 домоволодінні. Відповідно початок користування спірним нерухомим майном був обумовлений правомірним наданням ОСОБА_3 речового права (права користування житловим будинком), що, у свою чергу, виключає можливість визначення у спірних правовідносинах моменту заволодіння чужим майном без достатньої правової підстави. Оскільки володіння та користування позивачкою спірним домоволодінням базується на нормах закону та протягом усього часу є правомірним, судом під час розгляду справи у вказаних правовідносинах не встановлена сукупність усіх необхідних умов для набуття ОСОБА_3 права власності на майно за набувальною давністю. Тому суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає до задоволення.
Не погодившись з заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.11.2025, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з 1994 року позивачка, проживаючи в домоволодінні, яке їй не належить, фактично заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися нерухомим майном понад 10 років. За весь час проживання не вживала і не вживає жодних заходів, спрямованих на приховування факту володіння майном. Протягом всього періоду проживання в будинку ніхто не оскаржив її право володіння та користування цим майном. 
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 30.05.1979, що підтверджується з копії паспорта серії НОМЕР_1 .
Відповідно до копії виписки з погосподарської книги, виданої Рацівським старостинським округом Черкаського району Черкаської області від 11.02.2025 № 13/06-01-12, за гр. ОСОБА_2 , 1973 року народження, рахується житловий будинок з надвірними спорудами, якому присвоєна адреса відповідно до погосподарського обліку: АДРЕСА_1 . За домоволодінням рахується земельна ділянка в користування 0,25 га. У даному домоволодінні зареєстрована та проживає мати власниці – ОСОБА_1 , 1948 року народження, інвалід 1-ї групи.
Згідно з копією акта обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської міської територіальної громади від 17.02.2025 № 08/06-01-05/01, комісією під час проведення обстеження умов приживання за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою належить ОСОБА_2 . Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає в будинку дочки ОСОБА_2 . ОСОБА_2 не проживає на території с. Рацеве з 1994 року і по даний час. Фактичне місце перебування та проживання гр. ОСОБА_2 зі слів матері – ОСОБА_1 невідоме. Знята з реєстрації з 07.07.1994.
Разом з тим, відповідно до листа Рацівського старостинського округу Черкаського району Черкаської області від 18.09.2025 № 49/12-05, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
На запит суду першої інстанції, Рацівський старостинський округ Черкаського району Черкаської області надав інформацію, що відповідно до погосподарської книги Рацівського старостинського округу, власником будинку та земельної ділянки розміром 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 до 1997 року був ОСОБА_4 . Так як на день смерті діда ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вказаному домоволодінні була зареєстрована єдина особа – онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то погосподарський номер був переведений на дану особу. З 1998 і по даний час власником будинку та земельної ділянки є ОСОБА_2 .
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном.
Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності – добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17.
У постановах від 15.11.2022 у справі №293/1061/21, від 15.06.2023 у справі №359/8844/20, від 21.02.2024 у справі №756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Встановивши, що ОСОБА_1 була обізнана про те, що власником спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , яка не відмовлялася від свого права власності на майно, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на майно за набувальною давністю, оскільки володіння позивачем спірним нерухомим майном не є добросовісним в розумінні статті 344 ЦК України.
Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.
Оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, тому відмова у задоволенні позову судом є обґрунтованою.
Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, тому підстав для скасування або зміни судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Судді:     Ю.В. Сіренко
О.В. Карпенко
Т.Л. Фетісова