ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 218зп-25/160	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Луговська Г.В.) в адміністративній справі №218зп-25/160 про відмову у забезпеченні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 до подання позовної заяви шляхом заборони вчиняти певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
17.12.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.
У заяві просить забезпечити позов шляхом заборони працівникам Національної поліції України та працівникам територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та будь-яким іншим особам, затримувати та доставляти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1 до органів Національної поліції України, Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про порушення правил військового обліку внесених 12.03.2025 року, з боку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1 (номер в реєстрі Оберіг НОМЕР_2 ) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на час звернення до суду із заявою перебуває у розшуку у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.03.2025, за те, що він нібито не прибув за повісткою до ТЦК та СП. З цих підстав ОСОБА_1 можуть затримати працівники Національної поліції України та примусово доставити до ТЦК та СП. Проте вважає, що правові підстави для цього відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі відмовлено.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви та забезпечити позов.
В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що без застосування забезпечення позову позивач буде противоправно затриманий та доставлений до органів Національної поліції України або Територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Зазначене призведе до неможливості захисту прав та інтересів позоивача за результатами розгляду справи, а також не ефективним та не відновить порушене право позивача. Вважає, що вжиття заходів забезпечення позову по донній адміністративній справі, жодним чином не порушує та не обмежує права відповідача.
Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
В судове засідання представники сторін не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції розгляд справи здійснено з урахуванням приписів ч. 4 ст. 229 та ч.2 ст. 313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову дійшов висновку, що вказані позивачем підстави для забезпечення позову є припущеннями та не можуть вважатись обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з ухвалою суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Посилання представника позивача на те, що без вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
З матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.
Також як на іншу обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що у разі його затримання та доставлено до органу ТЦК та СП, після чого не можливо буде виконати рішення суду або ефективно захистити інтереси позивача.
Однак, такі доводи заявника не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях. При цьому, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі № 826/13306/18.
В цьому контексті слід враховувати і те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви порушено норми процесуального права, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року в адміністративній справі №218зп-25/160 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак