Справа № 450/1208/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3420/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Підлужного В.І.,
з участю: представника апелянта - адвоката Огородника О.І.,
представника відповідача ТзОВ «Спектр» - адвоката Москаля Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Огородника Олега Ігоровича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний та конструкторсько - технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс», Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Спектр», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дячука Олександра Анатолійовича, про визнання недійним договору іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний та конструкторсько - технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс», Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Спектр», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дячук Олександра Анатолійовича, про визнання недійним договору іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2021 року у справі № 450/991/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05.12.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ Компанія «Спектр» задоволено. Зобов`язано ТзОВ Компанія «Спектр» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною йому земельною ділянкою кадастровий номер 4623685100:04:000:0217, а саме її частиною площею 0,0034 га, шляхом демонтажу металевого паркану та надання безперешкодного доступу. На підставі вказаного вище рішення приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, з матеріалів якого стало відомо про спір між ТзОВ «Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс» і ТзОВ Компанія «Спектр» у справі № 914/3735/23 щодо звернення стягнення на іпотечне майно через порушення зобов`язання та умов збереження іпотечного майна ТзОВ Компанія «Спектр». Вказав, що ділянка ОСОБА_1 безпосередньо межує із самовільно захопленою ТзОВ Компанія «Спектр» земельною ділянкою площею 1,6 га, яке на даний час користується такою без належних правовстановлюючих документів, а огорожа, яка розміщена по периметру такої ділянки встановлена самовільно. В межах розгляду справи № 450/991/21 Львівським апеляційним судом 24.02.2023 року постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову та заборонено ТзОВ Компанія «Спектр» здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці ОСОБА_1 з кадастровим номером 4623685100:04:000:0217, у тому числі розміщати на ній будь-які об`єкти нерухомого чи рухомого майна, а також здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно на земельній ділянці з кадастровим номером 4623685100:04:000:0217. Водночас, ТзОВ Компанія «Спектр» ігнорувало отримання згаданої вище ухвали. Натомість, незважаючи на заборону вчинення реєстраційних дій щодо речових прав на земельній ділянці ОСОБА_1 , ТзОВ Компанія «Спектр» 17.03.2023 року укладено із ТзОВ «Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс» іпотечний договір, реєстрація якого підпадає під заборону ухвали Львівського апеляційного суду від 24.02.2023 року. Окрім наведеного, згаданий вище іпотечний договір не відповідає іншим вимогам закону. 
Крім того, пояснив, що ТзОВ Компанія «Спектр» набула право власності на іпотечне майно на підставі двох правочинів від 20.06.2017 року, в яких немає жодної згадки про земельну ділянку, на яких придбане майно знаходиться чи про правовий статус такої ділянки. Крім цього, на момент укладення спірного іпотечного договору ТзОВ Компанія «Спектр» не могло відчужити іпотечне майно через відсутність у нього права власності чи користування на земельну ділянку, на яких дане майно розташоване. Окрім наведеного, в спірному іпотечному договорі у п. 2 містяться відомості про те, що частина іпотечного майна знаходиться на земельній ділянці сільської ради, однак незрозумілим є факт розташування іншої частини іпотечного майна. Таким чином, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А. при посвідченні спірного договору не перевірено правового статусі землі, на якій розташоване майно. Додатково зауважив, що згідно ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», істотними умовами іпотечного договору є зазначення кадастрового номеру земельної ділянки. Вказаної норми не дотримано відповідачами при укладенні 17.03.2023 року договору іпотеки, у зв`язку із чим на підставі ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» такий підлягає визнанню судом недійсним. З огляду на викладене вище, просив задовольнити позовні вимоги. Повідомив, що попередній орієнтований розрахунок судових витрат становить 27422 грн. 40 коп.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Огородник О.І., який в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зокрема, покликається на те, щовисновок суду першої інстанції про те, що оскаржений правочин не порушує права позивача, є хибним та необґрунтованим. Львівський апеляційний суд, постановляючи ухвалу від 24.02.2023 року про забезпечення позову у справі 450/991/21, зважив надоводи ОСОБА_1 про необхідність заборони реєстрації речових прав на земельній ділянці ОСОБА_1 , що, на їх думку включало в себе і заборону реєстраціїобтяжень щодо нерухомого майна ТОВ "Компанія Спектр", що знаходиться наземельній ділянці ОСОБА_1 (а це КПП та огорожа). Відтак, ігнорування зазначеної заборони, встановленої Львівським апеляційнимсудом, саме по собі порушує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки в подальшому оскаржуваний правочин та дане обтяження призвело допозову про звернення стягнення на майно відповідача ТОВ Компанія Спектр, а визнання ним позову ТОВ Київдіпротранс з боку ТОВ Компанія Спектр має наслідком ухвалення рішення про задоволення позову у справі 914/3735/24 та як резюме - прилюдні торги, які унеможливлять виконання рішення суду у справі 450/991/21.
Також вважає, що судом не надано правову оцінку доказам в чистині порушення третьою особою процедури посвідчення оскаржуваного правочину, зокрема, вимог Закону України "Про іпотеку". 
Ці порушення, в сукупності з доказами порушення прав ОСОБА_1 спірним правочином, мали слугувати достатньою підставою для визнання іпотечного договору недійсним. 
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач ТзОВ «Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут транспортного будівництва «Київдніпротранс» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.(т.2 а.с.123-129)
В судове засідання, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальний та конструкторсько - технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс» та третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук Олександр Анатолійович, не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.
Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Огородника О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ТзОВ «Спектр» - адвоката Москаля Д.М. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено жодного порушення прав позивача ОСОБА_1 шляхом укладення між ТзОВ «Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс» і ТзОВ Компанія «Спектр» іпотечного договору, посвідченого 17.03.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3219, а як наслідком права звертатись із даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У частині першій статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнано недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.
Водночас, враховуючи зміст статті 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Під час вирішення позову про визнання недійсним договору враховуються загальні норми статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначив, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Разом із тим, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17).
У пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) містяться висновки про те, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо ж повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати інший ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог (схожий за змістом висновок викладено в пункті 8.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21 (провадження № 12-1гс23)).
З іпотечного договору, укладеного між ТзОВ «Проектно-вишукувальний та конструкторсько-технологічний інститут транспортного будівництва Київдіпротранс» і ТзОВ Компанія «Спектр», посвідченого 17.03.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3219, встановлено, що 15.03.2023 року між іпотекодержателем та іпотекодавцем укладено договір № 1/23 про надання поворотної фінансової допомоги, згідно яким іпотекодержатель зобов`язувався надати іпотекодавцю грошові кошти у розмірі 500000 грн. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі. Предметом іпотечного договору визначено майно, яке належить ТзОВ Компанія «Спектр», а саме нежитлове приміщення, насосна, компресорна, електрощитова, КПП, загальною площею 58 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з насосної літ. «Г-1»; компресорної літ. «К-1»; електрощитової літ. «Л-1»; КПП літ. «М-1»; допоміжних будівель згідно з технічним паспортом: огорожі № 1,3; воріт № 2,4,5; підвищеної сторони під`їздної залізничної колії з верхньою будовою № 6; рампи № 7; бункерного складу інертних № 8; планетарного бетонозмішувача № 9; силосу для портландцементу № 10; вимощення І,ІІ; підземних резервуарів води № 11; пожежної водойми № 12. Зазначено, що частина предмета іпотеки знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 4623685100:04:000:0472, площею 0,8858 га, яка розташована за адресою Львівська обл., Львівський р-н, Давидівська сільська рада.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 року по справі № 914/58/18 у задоволенні позову Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області до ТзОВ Компанія «Спектр» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено.
Як вбачається з тексту вказаного вище рішення, мотивами відмови слугувало, зокрема, те, що відповідач набув право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, отже, останній має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташована його будівля.
У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обставин неправомірного набуття ТзОВ Компанія «Спектр» згаданого вище майна стороною позивача не доведено та таких судом не встановлено.
Наявність порушеного кримінального провадження, в межах якого здійснювалася камеральна перевірка державного реєстратора Шубеляк І.Я., реєстраційні дії якого у відповідності до перевірки Міністерства юстиції України визнано такими, що вчинені з порушенням вимог закону, не підтверджує вказаного факту, а відсутність підстав для скасування реєстрації реєстраційних дій відповідно до ч. 2 ст. 37-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами проведення перевірки підтверджується листом Міністерства юстиції України № 6127/6084-33-25/19.1.1. від 16.01.2025 року «Щодо розгляду запиту».
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій про те, що не встановлено порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) позивача та невизнання чи оспорення його для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Відтак, підстав для захисту позивача від можливих претензій відповідачів не встановлено, а тому немає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..
Крім того, як встановлено судом та вбачається із витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 235366193 від 03.12.2020 року, земельна ділянка площею 0,099 га, кадастровий номер 4623685100:04:000:0217, на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 .
Звертаючись в суд із даним позовом з вимогами про визнання іпотечного договору недійсним, сторона позивача покликається на те, що укладенням іпотечного договору порушуються права ОСОБА_1 як власника земельної ділянки з кадастровим номером 4623685100:04:000:0217.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2021 року у справі № 450/991/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05.12.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ Компанія «Спектр» задоволено. Зобов`язано ТзОВ Компанія «Спектр» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною йому земельною ділянкою кадастровий номер 4623685100:04:000:0217, а саме її частиною площею 0,0034 га, шляхом демонтажу металевого паркану та надання безперешкодного доступу. Вказане рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Таким чином, судом в межах розгляду справи № 450/991/21 вже встановлено факт порушення прав ОСОБА_1 з боку ТзОВ Компанія «Спектр» і спосіб їх захисту.
09.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидій О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з приводу виконання виконавчого листа № 450/991/21, виданого 27.12.2023 року Пустомитівським районним судом Львівської області на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2021 року у справі № 450/991/21.
Як вбачається з акту приватного виконавця виконавчого округу Львівської області від 08.03.2024 року, підписаного в тому числі стягувачем ОСОБА_1 , рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2021 року у справі № 450/991/21 виконано в повному обсязі шляхом демонтажу металевого паркану та надання доступу до ділянки.
Постановою про закінчення виконавчого провадження, винесеною 08.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М., закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 у зв`язку із виконанням в повному обсязі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2021 року у справі № 450/991/21.
Постановою про скасування процесуального документа, винесеною 13.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М., згадану вище постанову про закінчення виконавчого провадження, скасовано, з огляду на те, що боржником ТзОВ Компанія «Спектр» відновлено паркан, який було демонтовано в процесі примусового виконання рішення суду.
З огляду на викладене вище, виконавче провадження № НОМЕР_1 з приводу виконання виконавчого листа № 450/991/21, виданого 27.12.2023 року Пустомитівським районним судом Львівської області на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.12.2021 року у справі № 450/991/21, не є завершеним, фактично триває і саме в його межах позивач має забезпечити реальне виконання рішення суду та відновлення свого порушеного права.
Укладення згаданого вище оспорюваного іпотечного договору саме по собі не змінює ані правового статусу земельної ділянки ОСОБА_1 , ані його можливостей володіння та користування нею.
Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що звернення позивача з новим позовом про визнання іпотечного договору недійсним є необґрунтованим, з огляду на те, що сам факт існування іпотеки не створює для позивача жодних нових чи додаткових обмежень у користуванні його земельною ділянкою, а тому відсутні підстави вважати, що права останнього порушено оспорюваним договором.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Огородника Олега Ігоровича - залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.