31.03.2026 
Єдиний унікальний № 371/1923/25
провадження № 3/371/36/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Миронівка 

ЄУН 371/1923/25
Провадження № 3/371/36/26

Суддя Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, порушену відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: будинок під номером АДРЕСА_1 , 

за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И Л А :

11 листопада 2025 року, о 08 годині 50 хвилин, в селі Юхни Обухівського району Київської області по вулиці Польовій, 5 ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 Г Правил дорожнього руху. 

Огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння проводився з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатора «Alcotest Drager 6810». Показник алкоголю становить 2,62 проміле.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення був призначений на 12 годину 00 хвилин 11 грудня 2025 року, 14 годину 30 хвилин 30 грудня 2025 року, 16 годину 30 хвилин 29 січня 2026 року, 10 годину 30 хвилин 13 лютого 2026 року, 14 годину 30 хвилин 27 лютого 2026 року та 16 годину 00 хвилин 17 березня 2026 року. 

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення. За інформацією, яку повідомив захисник ОСОБА_1 адвокат Сіренко М.Ю., останній перебуває на військовій службі, тому позбавлений можливості з`явитися до суду.

29 січня 2026 року захисник Сіренко М.Ю. просив відкласти розгляд справи для виклику свідка ОСОБА_3 , яка була очевидцем подій, які мали місце 11 листопада 2025 року в селі Юхни Обухівського району Київської області за участі ОСОБА_2 .

Розгляд справи відкладено до 10 години 30 хвилин 13 лютого 2026 року для виклику свідка.

В судовому засіданні 13 лютого 2026 року свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає за адресою : АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є її сусідом, який проживає в будинку під номером АДРЕСА_1 , навпроти. ОСОБА_2 вона також знає, але останній не проживає в селі постійно, приїжджає разом із дружиною до будинку, який дістався йому у спадок. 11 лютого 2025 року вона перебувала вдома та почула гуркіт, після чого вийшла з подвір`я та побачила, що в огорожу біля її будинку в`їхав автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_2 . Автомобіль належить її сусіду ОСОБА_1 , якого в автомобілі не було. Вона запитала ОСОБА_2 де власник автівки та чому він в`їхав їй в огорожу. ОСОБА_2 щодо власника автомобіля нічого не повідомив, щодо пошкодження огорожі сказав, що він до огорожі не доїхав. Огорожа мала пошкодження, тому вона викликала працівників поліції. Помітивши, що ОСОБА_2 п`яний, вона забрала в нього ключі від автомобіля. Коли приїхали працівники поліції, то виявилося, що ОСОБА_1 перебував у себе в будинку. Сама вона не бачила, але чула розмову працівників поліції та зрозуміла, що ОСОБА_1 спав і вони його розбудили. Оскільки вона забрала ключі від автомобіля, то ОСОБА_2 повернув автомобіль у двір ОСОБА_1 , пхаючи його руками.

Після допиту свідка та дослідження матеріалів справи, захисник ОСОБА_4 зауважив, що того дня ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно відпочивали в будинку, де проживає ОСОБА_1 , проте останній заснув та не знає як ключі від автомобіля опинилися в ОСОБА_2 , він йому ключі не передавав. Також просив звернути увагу на ті обставини, що пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які додано до протоколу про адміністративне правопорушення, записані працівником поліції власноруч. І навіть напис «З моїх слів записано вірно і мною прочитано» виконано в обох поясненнях тим самим працівником поліції. Захисник зазначив, що ОСОБА_1 таких пояснень не надавав, тому такі пояснення не можуть бути належним доказом вини ОСОБА_1 . ОСОБА_2 самовільно взяв ключі від автомобіля, його підзахисний нічого про це не знав. Як на підтвердження вказаних обставин послався на пояснення свідка ОСОБА_3 , наголосивши, що свідок не бачила ОСОБА_1 у автомобілі та повідомила, що останній вдома спав. 

На запитання щодо незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_2 захисник повідомив, що ОСОБА_1 з відповідною заявою не звертався. 

Враховуючи повідомлені свідком та захисником обставини, в судовому засіданні постановлено викликати в судове засідання для надання пояснень свідка ОСОБА_2 , з цією метою у справі оголошено перерву до 14 години 30 хвилин 27 лютого 2026 року.

Свідок ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлявся за адресою, зазначеною в матеріалах справи. 27 лютого 2026 року підтвердження про отримання судової повістки свідком до суду не повернулося, тому розгляд справи відкладено до 16 години 00 хвилин 17 березня 2026 року. 

На визначені дату та час свідок повторно не з`явився до суду. 11 березня 2025 року поштовий конверт із надісланою ОСОБА_2 судовою повісткою із викликом на 14 годину 30 хвилин 27 лютого 2026 року повернуто відправнику. Згідно даних довідки АТ «Укрпошта» Ф. 20 причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно даних трекінгу відстеження поштового відправлення конверт із надісланою ОСОБА_2 судовою повісткою про виклик у судове засідання на 17 березня 2026 року повернуто відправнику 14 березня 2026 року, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

17 березня 2026 року захисник Сіренко М.Ю. подав клопотання про проведення судового засідання за відсутності учасників справи.

Розгляд справи завершено за відсутності учасників справи та без заслуховування пояснень свідка ОСОБА_2 , зважаючи на наявність перешкод для його виклику в судове засідання.

У відповідності до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи надані на підтвердження події адміністративного правопорушення та досліджені в судовому засіданні докази, суд зазначає таке.

Згідно вимог статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до положень частини другої статті 16 вказаного Закону водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
На підставі пункту 2.2 ПДР власник транспортного засобу може передавати керування таким засобом іншій особі або передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно до пункту 2.9 «Г» ПДР водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП передбачає настання відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 11 листопада 2025 року о 08 годині 50 хвилин в селі Юхни Обухівського району Київської області по вулиці Польовій, 5 ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Цей факт підтверджується зібраними у справі доказами: 

Даними, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №789821 від 11 листопада 2025 року, який підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , та жодних пояснень чи заперечень ОСОБА_1 не містить;

Даними, які зазначені в копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 509959, відповідно до якого 11 листопада 2025 року о 08 годині 50 хвилин в селі Юхни Обухівського району Київської області по вулиці Польовій, 5 ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Його огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено з використанням спеціального технічного приладу газоаналізатора Drager «Alcotest 6810». Протокол підписаний особою, яка його склала та ОСОБА_2 , жодних пояснень чи заперечень ОСОБА_2 не містить;

Даними копії роздруківки з технічного пристрою, яка містить результати огляду ОСОБА_2 технічним приладом газоаналізатором Drager «Alcotest 6810» від 11 листопада 2025 року, за якими показник алкоголю становить 2,62 проміле;

Даними носія інформації у вигляді DVD-RW диска із відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського, доданого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Із відеозаписів вбачається, що обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, мали місце. 

Відеозаписи містять відомості про спілкування працівників поліції 11 листопада 2025 року зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 

За мотивами ОСОБА_1 , повідомленими працівникам патрульної поліції, автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить йому. Вони з ОСОБА_2 11 листопада 2025 року вживали алкогольні напої за місцем його проживання. Потім алкоголь та продукти закінчилися. Оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння, то передав право керування автомобілем ОСОБА_2 , який був не такий п`яний як він.
На запитання працівника поліції ОСОБА_1 декілька разів підтвердив факт добровільної передачі автомобіля ОСОБА_2 для поїздки до магазину. Повідомив, що хоче взяти на себе провину за зіпсований ним паркан.

ОСОБА_2 пояснив, що того дня вони зі   ОСОБА_1 вживали алкогольні напої. Коли закінчився алкоголь, потрібно було з`їздити до магазину. Він був не такий п`яний як ОСОБА_1 , тому вони вирішили, що поїде він. Поїхати до магазину не вдалося, оскільки під час руху заднім ходом він заїхав у паркан сусіднього будинку.

ОСОБА_2 під час надання пояснень підтвердив, що автомобіль йому передав ОСОБА_1 . Коли приїхали працівники поліції він погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та пройшов такий огляд. 

До матеріалів справи також додані письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відібрані у день події правопорушення. 

За змістом пояснень ОСОБА_1 , він підтвердив той факт, що передав кермо ОСОБА_2 , будучи обізнаним з тими фактом, що той вживав спиртні напої. ОСОБА_2 підтвердив факт добровільної передачі йому автомобіля ОСОБА_1 . Письмові пояснення мітять підписи вказаних осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями), допуском до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані сп`яніння або не має права ним керувати, визнають усні чи письмові згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма під час руху, невідсторонення водія від керування тощо.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в пункті 27 цієї постанови, відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (частина перша статті 130 КУпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан. Керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Встановленими при розгляді справи обставинами підтверджено той факт, що ОСОБА_1 надав усну згоду на поїздку ОСОБА_2 належним йому автомобілем до магазину для придбання продуктів та алкоголю, чим передав керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував у стані сп`яніння, та був обізнаний з таким його станом.

Зібраними матеріалами справи підтверджується, що керування транспортним засобом водієві ОСОБА_2 було передано добровільно. Транспортний засіб був використаний за призначенням, тобто з метою керування. Правопорушення було закінченим з того моменту, коли ОСОБА_2 почав рухатись автомобілем.

В діях ОСОБА_1 , що порушили вимоги пункту 2.9 «Г» ПДР, є склад адміністративного правопорушення.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_2 взяв ключі від транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , без відома власника автомобіля спростовується даними відеозаписів з нагрудної камери працівника поліції. На відеозаписах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебуваючи в різних приміщеннях, окремо один від одного, надали працівникам поліції пояснення, які узгоджуються між собою та відповідають змісту протоколу. 

Пояснення свідка ОСОБА_3 не спростовують факту передачі ОСОБА_1 права керування транспортним засобом ОСОБА_2 . Разом з тим свідок підтвердила, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, який належить ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Той факт, що ОСОБА_1 після вчинення ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди та на момент приїзду поліції перебував за місцем проживання, можливо й спав, не підтверджує ту обставину, що він не передав транспортний засіб ОСОБА_2 , та не спростовує факту, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

При прийнятті рішення, відсутні будь-які підстави, які б давали можливість суду вважати, що досліджені докази є сумнівними та неправдивими, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Порушень вимог КУпАП, які б могли потягнути за собою визнання доказів недопустимими, судом не встановлено.

За таких обставин, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням зазначені докази, які суд вважає належними та допустимими, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

До особи що притягується до адміністративної відповідальності, в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, необхідно застосувати стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно зі статті 40-1 КУпАП з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 23, 40-1, 245, 280, 284, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 піддати адміністративному стягненню за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Штраф підлягає сплаті на рахунок ГУК у Київ. обл./м.Київ/21081300, номер рахунку UA488999980313030149000010001, код ЄДРПОУ 37955989, код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Роз’яснити ОСОБА_1 що, згідно зі статтею 307 КУпАП, штраф ним має бути сплачений не пізніше ніж через п’ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення адміністративного стягнення, а в разі оскарження такої постанови не пізніше ніж через п’ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі сплати штрафу у строк, передбачений статтею 307 КУпАП, копію платіжного документу необхідно подати до Миронівського районного суду Київської області.

З урахуванням приписів частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП,постанова про накладення адміністративного стягнення буде надіслана для примусового виконання до органу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна.

При примусовому виконанні цієї постанови органами державної виконавчої служби з правопорушника ОСОБА_1 стягнути подвійний розмір штрафу, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі статті 40-1 КУпАП стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Судовий збір підлягає сплаті на рахунок ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, номер рахунку UА908999980313111256000026001, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом десятиденного строку з дня винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя             Л.О. Капшук