П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38298/25	

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С
Дата і місце ухвалення: 19.01.2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі №420/38298/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ Херсонської області щодо виплати позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника в період з 07.10.2009 року по теперішній час у розмірі та порядку, встановленим Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, с компенсацією втрати доходу за затримку термінів виплати пенсії; 
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Херсонській області виплачувати позивачу, починаючи з 07.10.2009 року, пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. №2262-XII, з розрахунку 70% грошового забезпечення чоловіка, з одночасним перерахунком та індексацією пенсії, в періоди з 07.10.2009 року по 12.11.2017 року, з 13.11.2017 року по 30.04.2025 року, починаючи з 01.05.2025, за вирахуванням раніше виплачених сум, з компенсацією втрати доходу за затримку термінів виплати пенсії, на вказаний позивачем банківський рахунок; 
- встановити спосіб виконання судового рішення, шляхом зобов`язання відповідача виплачувати пенсію на вказаний позивачем банківський рахунок, згідно із заявою позивача від 07.08.2025 про зміну способу виплати пенсії (зміна банківських реквізитів); 
- відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем заборгованості по пенсії, з компенсацією втрати доходу за затримку строків виплати пенсії, за період з 07.10.2009 року по момент виплати заборгованості по пенсії; 
- відповідно до ч.6 ст.246, ч.1 ст.382 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у 14-денний строк надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо непоновлення виплати пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити з 01.05.2025 року виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником, та перерахувати розмір її пенсії з компенсацією втрати частини доходу.
Позовну заяву в частині вимог за період з 07.10.2009 року по 12.11.2017 року залишив без розгляду.
Закрив провадження у справі № 420/38298/25 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплачувати позивачу, починаючи з 13.11.2017 року, пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. №2262-XII, з розрахунку 70% грошового забезпечення чоловіка.
В іншій частині позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянти подали апеляційні скарги, в яких посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу на визначений нею банківський рахунок, оскільки припинення виплати пенсії було зумовлено відсутністю відкритого та активного банківського рахунку для її зарахування.
Апелянт вказує, що пенсійні виплати за березень та квітень 2025 року не були зараховані банківською установою у зв`язку із закриттям позивачем рахунку, відкритого в банківській установі, у зв`язку з чим у травні 2025 року виплату пенсії було припинено.
Крім того, Головне управління зазначає, що позивачем не надано належних доказів відкриття нового банківського рахунку та повідомлення про це органу Пенсійного фонду України, що, на думку апелянта, виключає можливість здійснення виплати пенсії у спосіб, визначений судом першої інстанції.
Також апелянт не погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.
З огляду на викладене просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків у частині залишення позовних вимог без розгляду та закриття провадження у справі, оскільки такі висновки зроблені без урахування фактичних обставин справи та правової природи спірних правовідносин.
Апелянт вказує, що порушення її права на належне пенсійне забезпечення має триваючий характер, у зв`язку з чим строк звернення до суду не може обчислюватися з моменту первинного порушення, а застосування судом першої інстанції наслідків пропуску строку звернення до суду є безпідставним.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі в частині позовних вимог, які фактично стосуються виконання відповідачем обов`язку щодо належного нарахування та виплати пенсії, що не були предметом розгляду у попередніх судових справах у повному обсязі.
Також апелянт наголошує, що відповідачем не забезпечено належного виконання судових рішень, якими встановлено обов`язок здійснити перерахунок та виплату пенсії, а відтак висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду відповідних позовних вимог є передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи.
З огляду на викладене, апелянт вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Сторони не скористались правом на подання відзиву на апеляційні скарги. 
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є непрацездатною особою, дружиною померлого військовослужбовця та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі №821/981/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплату пенсії позивачу та здійснити її виплату з 13 листопада 2017 року.
Надалі рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №540/2518/18, яке набрало законної сили 19 червня 2019 року, відповідача зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі та на підставі норм зазначеного Закону, починаючи з 13 листопада 2017 року, з урахуванням висновків суду.
На виконання вказаного рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії та здійснено виплату заборгованості за період з 13 листопада 2017 року по 18 червня 2019 року.
Водночас судом першої інстанції встановлено, що пенсія позивачу у подальшому виплачувалась із застосуванням відповідних перерахунків та індексацій відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.
Разом з тим, з травня 2025 року виплату пенсії позивачу припинено у зв`язку з відсутністю активного банківського рахунку для її зарахування.
У подальшому позивач зверталась до відповідача із заявами, зокрема від 07 серпня 2025 року щодо зміни способу виплати пенсії (зміни банківських реквізитів), однак відповідні заяви залишені без задоволення.
Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з того, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 травня 2025 року відбулося без прийняття належного рішення суб`єктом владних повноважень та без дотримання визначеної законодавством процедури, що свідчить про протиправність таких дій. При цьому суд зазначив, що обов`язок щодо забезпечення виплати пенсії покладається на відповідача, який повинен діяти у спосіб, визначений законом, незалежно від технічних аспектів перерахування коштів. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду позовних вимог у частині перерахунку пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 12 листопада 2017 року у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а також про наявність підстав для закриття провадження у частині вимог щодо виплати пенсії за період з 13 листопада 2017 року по 30 квітня 2025 року, з огляду на те, що зазначені правовідносини вже були предметом судового розгляду та вирішені раніше.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі втрати годувальника, яке гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.
Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» держава гарантує призначення та виплату пенсій особам, які мають на них право, а органи Пенсійного фонду України зобов`язані забезпечити своєчасне та повне нарахування і виплату таких пенсій.
Аналіз наведених норм свідчить, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист та підлягає реальному забезпеченню державою, а не формальному існуванню.
Колегія суддів зазначає, що припинення виплати пенсії як реалізації соціального права допускається виключно у випадках та в порядку, прямо визначених законом, і не може ґрунтуватися на підзаконних чи технічних підставах.
Як встановлено судом першої інстанції, підставою для припинення виплати пенсії позивачу з 01 травня 2025 року визначено відсутність активного банківського рахунку для її зарахування.
Разом з тим, відсутність банківського рахунку не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії як такої, а впливає виключно на спосіб її отримання.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що право на пенсійне забезпечення не може бути поставлене в залежність від технічних або організаційних умов його реалізації, а держава зобов`язана забезпечити фактичну можливість отримання особою належних їй виплат.
Зокрема, Верховний Суд виходить з того, що органи Пенсійного фонду не вправі припиняти виплату пенсії з підстав, які прямо не передбачені законом, а у разі виникнення обставин, що ускладнюють її виплату, повинні вживати заходів щодо визначення альтернативного способу її отримання.
Аналогічний підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine) Суд зазначив, що право на отримання соціальних виплат, встановлених законодавством, підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а держава не може довільно відмовляти у їх виплаті.
У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що невиплата або припинення соціальних виплат без належного правового обґрунтування становить втручання у право мирного володіння майном.
Крім того, у справі «Стеч та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom) ЄСПЛ зазначив, що соціальні виплати, на які особа має законне очікування, становлять «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу.
З урахуванням наведеного, припинення виплати пенсії позивачу з підстав, не передбачених законом, є втручанням у її майнові права та не відповідає принципу законності.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом. Загальний строк звернення до адміністративного суду, визначений частиною другою цієї статті, становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Разом з тим, Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що у спорах щодо соціальних виплат, які мають періодичний характер, порушення права може мати як разовий, так і триваючий характер, що впливає на визначення моменту початку перебігу строку звернення до суду.
Зокрема, Верховний Суд виходить з того, що у випадку триваючого порушення строк звернення до суду обчислюється не з моменту первинного порушення, а з моменту кожного окремого випадку невиконання обов`язку суб`єктом владних повноважень, однак це не означає можливість безмежного оскарження правовідносин, які вже були предметом судового розгляду.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, питання призначення, перерахунку та виплати пенсії позивачу за період з 07 жовтня 2009 року по 12 листопада 2017 року вже було предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.
Верховний Суд послідовно зазначає, що повторне звернення до суду з тотожними вимогами, які вже були предметом розгляду та вирішені судом, не допускається, оскільки це суперечить принципу правової визначеності та остаточності судового рішення (res judicata).
Крім того, Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що пропуск строку звернення до суду без поважних причин є самостійною підставою для залишення позову без розгляду, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду позовних вимог у частині періоду з 07 жовтня 2009 року по 12 листопада 2017 року, оскільки позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду, а відповідні правовідносини вже були предметом судового розгляду.
Щодо вимог за період з 13 листопада 2017 року по 30 квітня 2025 року, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі в цій частині.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене з того самого спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Як встановлено матеріалами справи, питання щодо обов`язку відповідача здійснювати виплату пенсії позивачу, починаючи з 13 листопада 2017 року, вже було вирішено судовими рішеннями, що набрали законної сили, та виконано відповідачем.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці виходить з того, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, виключає можливість повторного розгляду спору з тотожним предметом та підставами, навіть у випадку незгоди особи з порядком його виконання, оскільки такі питання підлягають вирішенню в межах процедур виконання судового рішення, а не шляхом пред`явлення нового позову.
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо залишення частини позовних вимог без розгляду та закриття провадження у відповідній частині є такими, що відповідають вимогам процесуального закону та узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційних скарг на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Відповідно до статті 316 КАС України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до положень статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження як справа незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року – залишити без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук